ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7330/19 Справа № 201/1024/19 Суддя у 1-й інстанції - Шелестов К. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2019 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями оперативно-розшукових органів, органів досудового слідства, прокуратури та суду, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на те, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року було визнано незаконним його позбавлення свободи після оголошення постанови від 03 серпня 2010 року про звільнення з-під арешту, а також попередню зміну 03 серпня 2010 року місця відбування адміністративного арешту заявника зі спецприймальника для адмінзаарештованих ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на обласну психіатричну лікарню у м. Запоріжжі.

Вважає, що у зв`язку з незаконним позбавлення його свободи, а також триманням у невстановленому для цього місці, було порушено його конституційні права, спричинено фізичний біль, моральні та душевні страждання, принижено його честь та гідність, а також ділову репутацію.

На підставі викладеного просить відшкодувати моральну шкоду, спричинену співробітниками правоохоронних органів у розмірі 15 000 євро, що еквівалентно 495 000, 00 грн., оскільки це передбачено чинним законодавством.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями оперативно-розшукових органів, органів досудового слідства, прокуратури та суду, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди з коштів державного бюджету 100 000, 00 гривень.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області звернулись з апеляційними скаргами.

ОСОБА_1 просить суд змінити оскаржувану ухвалу, задовольнивши його вимоги в повному обсязі. Заявник не погоджується з розміром стягнутої на його користь шкоди та зазначає, що судом не вирішено питання щодо належної кваліфікації дій правоохоронних органів щодо його переміщення до психіатричного закладу як «викрадення людини».

Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів порушення нормальних життєвих зв`язків заявника, завдання моральних страждань, а розмір стягнутої шкоди вважає необґрунтованим.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційні скарги учасники справи не скористались.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набула законної сили, було задоволено скаргу ОСОБА_1 на незаконне позбавлення свободи та визнано незаконними дії щодо позбавлення ОСОБА_1 свободи після оголошення постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року про звільнення останнього від відбування адміністративного арешту, а також зміни місця відбування адміністративного арешту останнього зі спецприймальника для адмінзаарештованих ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на обласну психіатричну лікарню у м. Запоріжжі.

Вирішуючи вимоги заявника про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 1, 4, 13, 14 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст.23, 1167 ЦК України, обгрунтовано виходив із того, що заявнику внаслідок незаконних дій щодо позбавлення його свободи після оголошення постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року про звільнення останнього від відбування адміністративного арешту, а також зміни місця відбування адміністративного арешту останнього зі спецприймальника для адмінзаарештованих ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на обласну психіатричну лікарню у м. Запоріжжі, було завдано моральної шкоди, факт спричинення якої знайшов своє об`єктивне підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим вважав за необхідне задовольнити вимоги заявника частково, з урахуванням його моральних та душевних страждань та стягнути на його користь 100 000, 00 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність стягнення на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000, 00 грн.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на нездійснення судом першої інстанції належної кваліфікації дій правоохоронних органів щодо його переміщення до психіатричного закладу як «викрадення людини», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такий склад правопорушення судами встановлено не було, а здійснення такої правової кваліфікації не є предметом розгляду цивільної справи про відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо відсутності доказів завдання моральних страждань заявнику, необґрунтованості розміру стягнутої шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам факт незаконної примусової госпіталізації і тримання заявника у психіатричній лікарні порушує нормальні життєві зв`язки заявника, завдає моральних страждань.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви, визначена судом сума відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам справи, засадам розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині незгоди з розміром стягнутої на його користь суми у відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова