Справа № 437/6851/13-а
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участю секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове Луганської області матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження,-

Встановив:

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла заява ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження, а саме справи 437/6851/13-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить відновити строк для подачі заяви про відновлення втраченого судового провадження по справі 437/6851/13-а, та відновити повністю або частково судове провадження по справі № 437/6551/13-а, яку розглядав Ленінський районний суд м. Луганська, та 11 червня 2013 року ухвалив рішення, яке було переглянуте Донецьким апеляційним адміністративним судом. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що в березні 2013 року він звернувся до Ленінського районного суду міста Луганська з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання ухвалити заочне рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав інвалідність ІІ групи, внаслідок виконання військової служби та зобов`язання відповідача виправити протокол засідання комісії від 31.01.2013 року, де замість звання «полковник в запасі», яке він має, записано «підполковник в запасі» і надіслати позивачу письмове вибачення. Постановою Ленінського районного суду міста Луганська від 11 червня 2013 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено в повному обсязі. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду міста Луганська від 11 червня 2013 року по справі 437/6851/13-а було задоволено частково. Постанову Ленінського районного суду міста Луганська від 11 червня 2013 року по справі № 437/6851/13-а було скасовано, новою постановою адміністративний позов задоволено частково. Визнано рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідів осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. До теперішнього часу відповідач Міністерство оборони України постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013 року по справі №437/6851/13-а повністю не виконали. В липні 2019 року заявник звернувся з заявою до Першого апеляційного адміністративного суду про встановлення судового контролю за виконанням Постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2013 року по справі № 437/6851/13-а. 28 серпня 2019 року ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено та зазначено, що відповідно до листа Голови Сватівського районного суду Луганської області від 25.07.2019 року повідомлено, що справа № 437/6851/13-а від Ленінського районного міста Луганська не передавалася, тому Сватівський районний суд Луганської області не має можливості надіслати відповідну справу до Першого апеляційного адміністративного суду, а тому вказана справа вважається втраченою.

Учасники справи, а саме ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в заяві про відновлення втраченого судового провадження прохав проводити розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні заявлених вимог (а.с. 3); Міністерство оборони України уповноваженого представника в судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 54), причини неявки суду не повідомили.

Суд, перевіривши заяву та додані до неї матеріали, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року по справі № 437/6851/13-а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.44-45).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та постанову Ленінського районного суду міста Луганська від 11 червня 2013 року по справі № 437/6551/13-а було задоволено частково. Визнано рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги протиправним. Зобов`язано комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу (а.с. 13-14).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2014 року касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року - без змін (а.с.15-16).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року у зв`язку із втратою судового провадження (а.с.38-39).

Відповідно до ст. 384. КАС України, відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 385 КАС України, втрачене судове провадження в адміністративній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

На підставі ст. 386 КАС України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 02.09.2014 року №27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», до територіальної підсудності Сватівського районного суду Луганської області відносяться справи, підсудні Ленінському районному суду міста Луганська.

У відповідності до ч.1 ст. 389 КАС України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: а) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); б) документи, надіслані (видані) адміністративним судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; в) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;г) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; ґ) відомості Єдиного державного реєстру судових рішень; д) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; е) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Як вбачається з положення ч.1 ст. 390 КАС України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Судом встановлено, що в зібраних матеріалах, а також в Єдиному Державному реєстрі судових рішень, містяться копії процесуальних документів по справі № 437/6851/13-а, а саме: копія постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання ухвалити заочне рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав інвалідність ІІ групи, внаслідок виконання військової служби та зобов`язання відповідача виправити протокол засідання комісії від 31.01.2013 року, де замість звання «полковник в запасі»,яке він має, записано «підполковник в запасі» і надіслати позивачу письмове вибачення; копія постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року та копія ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2014 року за касаційною скаргою Міністрерства оборони України на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року, що є належними та достатніми доказами для відновлення втраченого провадження по вказаній справі в частині тексту судових рішень суду першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, з урахуванням зібраних і перевірених матеріалів, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження є обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 384-386, 389-390 КАС України, суд, -

Ухвалив:

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 437/6851/13-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині постанови Ленінського районного суду міста Луганська від 11 червня 2013 року, а саме:

437/6851/13-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2013 року Ленінський районний суд міста Луганська у складі:

Головуючого судді Золотарьова О.Ю.

при секретарі Красновській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу як військовослужбовцю, який отримав інвалідність ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу безпідставно відмовлено в отриманні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 „Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб. На думку позивача, він як військовослужбовець звільнений в запас з військової служби, визнаний інвалідом ІІ групи у зв`язку з проходженням військової служби має право на отримання вказаного грошового утримання.

Посилаючись на наведене, положення Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, просив суд визнати дії посадових осіб Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, які винесли рішення комісії і відмовили позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги протиправними, які не відповідають діючому законодавству України і скасувати це рішення, зобов`язати Комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, повторно розглянути документи позивача і винести рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно діючого законодавства України, зобов`язати Комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, виправити протокол засідання комісії від 31.01.2013 року, де замість звання позивача „полковник в запасі" записано „підполковник в запасі" і надіслати позивачу письмове вибачення.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви, надав суду аналогічні пояснення та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав. Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, які були підтримані в поясненнях, наданих суду. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. Позивач в 29.10.1992 року був звільнений з військової служби.

З 31.07.2008 року позивач є інвалідом ІІ групи (безстроково). Причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 25).

З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, позивач звернувся до Міністра оборони України.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 31.01.2013 р. № 1 ОСОБА_1 , який був звільнений з військової служби 29.10.1992 року, 27.02.2008 року визнаний інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, а 27.02.2008 р. був визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

На день звільнення ОСОБА_1 діяла ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакцій чинній на момент звільнення з військової служби Позивача з 20.04.1993 р.) військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті (частина перша). Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Законом України від 04.04.2006 року №3597-ІV внесено зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, який викладено в новій редакції, згідно ч. 3 ст. 41 даного у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності. Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 04.04.2006 року №3597-ІV, яким внесено зміни до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім частини першої статті 21. Вказаний Закон був опублікований в Офіційному віснику України, 10.05.2006, №17 ст. 1261.

Частина друга статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була викладена в редакції Закону України від 03.11.2006 року №328-V, що набрав чинності в цій частині з 1 січня 2007 року. Даною нормою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 р. №284 затверджено "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році" (далі Порядок). Підпунктом 3 пункту 2 Порядку визначено, що грошова допомога виплачується військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення. Розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військове звання, відсоткової надбавки за вислугу років та 100-відсоткової надбавки, передбаченої Указами Президента України від 10 квітня 1996 р. №925 та від 23 лютого 2002 р. №173 і постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 р. №829) за останньою посадою, яку військовослужбовець займав на день втрати працездатності, а особа, звільнена з військової служби на день звільнення (пункт 3).

Таким чином, Уряд України визначив порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, встановлені статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", поширивши вказані положення Закону на всіх військовослужбовців, які отримали інвалідність у 2006 році, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 затверджено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні ) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

З огляду на зазначене, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 28.05.2008 року № 499.

Отже дія нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється лише на військовослужбовців, які звільнені з військової служби та отримали інвалідність після 01.01.2007 року.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі,окрім випадків,коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача виправити протоко засідання комісії від 31.01.2013 року в частині військового звання позивача та принести вибачення у зв`язку з наведеним, слід також відмовити, враховуючи, що вказані вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам Закону та вимогам ст.ст. 70,71 КАСУ, а також, у зв`язку з тим, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів звернення до Міністерства оборони України з цього приводу та нанесеної позивачу будь-якої шкоди.

Крім того, за змістом п.26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року N 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту не передбачено чинним законодавством.

Керуючись статтями 9, 69-71, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з дня проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: суддя О.Ю.Золотарьов

Відновити втрачене судове провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року по справі № 437/6851/13-а в частині постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року, а саме:

Головуючий у 1 інстанції - Золотарьов О.Ю.

Суддя-доповідач - Бадахова Т.П.

УКРАЇНА

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2013 року справа №437/6851/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бадахової Т.П.

суддів: Старосуда М.І., Чебанова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року по справі № 437/6851/13-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Луганська з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання ухвалити законне рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав інвалідність ІІ групи внаслідок виконання військової служби, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язання відповідача виправити протокол засідання комісії від 31.01.2013 року, де замість звання «полковник в запасі» записано «підполковник в запасі» і надіслати позивачу письмове вибачення.

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою і просив апеляційний суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанціїй, ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас наказом Міністерства оборони України від 29.10.1992 року №01207, є полковником запасу (арк.спр.23).

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії №2-20 СМ №084153 від 31.07.2008 року, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причини якої пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (арк.спр.25).

У зв`язку з отриманням інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, позивач звернувся до комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі - комісія) Міністерства оборони України для отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії від 31 січня 2013 року №1 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення позивача діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не передбачала виплату одноразової грошової допомоги.

Але, колегія суддів не погоджується з таким висновком комісії, з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) (в редакції від 20.12.1991 року та від 09.12.2012 року) сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції від 20.12.1991 року) встановлено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членами їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України №328-V від 03.11.2006 року були внесені зміни до Закону №2011-ХІІ, зокрема, стаття 16 була викладена у новій редакції та доповнена частиною 2, яка передбачає, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 було затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - Порядок) та установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Отже, одноразова грошова допомога виплачується звільненим з військової служби (зборів) особам у зв`язку з інвалідністю, що сталася після 01 січня 2007 року. Колегія суддів зазначає, що з довідки до акту МСЕК та висновку експертної комісії від 10.06.2008 року №219 вбачається, що захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби, внаслідок якого 31 липня 2008 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності довічно (арк.спр.24,25).

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, причини якої пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС після 01 січня 2007 року, тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ (в редакції від 09.12.2012 року).

Крім цього, колегія суддів зазначає, що ч.2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ (в редакції від 09.12.2012 року) та Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, встановлений перелік умов для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, яким не передбачено, що право на отримання грошової допомоги мають тільки ті військовослужбовці, які були звільнені після 01 січня 2007 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 197 , п.1, ч.1 ст.198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року по справі № 437/6851/13-а задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року по справі № 437/6851/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги протиправним.

Зобов`язати комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.П. Бадахова

Судді: М.І. Старосуд

О.О. Чебанов

Відновити втрачене судове провадження по справі за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року в частині ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2014 року, а саме:

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ К/800/45865/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати Міністерство оборони України виплатити одноразову грошову допомогу як військовослужбовцю, який отримав інвалідність ІІ групи внаслідок виконання військової служби, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року скасовано постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Міністерство оборони України звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року та залишити в силі постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 11 червня 2013 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас наказом Міністерства оборони України від 29.10.1992 року № 01207, є полковником запасу.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії №2-20 СМ №084153 від 31.07.2008 року, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причини якої пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку з отриманням інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, позивач звернувся до комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України для отримання одноразової грошової допомоги.

Проте, у виплаті такої допомоги позивачу було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не передбачала виплату одноразової грошової допомоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Донецький апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 20.12.1991 року) встановлено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328-V від 03.11.2006 року були внесені зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, стаття 16 була викладена у новій редакції та доповнена частиною 2, яка передбачає, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 № 499, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

Отже, одноразова грошова допомога виплачується звільненим з військової служби (зборів) особам у зв`язку з інвалідністю, що сталася після 01 січня 2007 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби, внаслідок якого 31 липня 2008 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності довічно.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з тим, що, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з того, що позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, причини якої пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС після 01 січня 2007 року.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сватівського

районного суду А.С. Река