Провадження № 22-ц/802/244/19 Категорія: 19 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Киці С.І., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Губарик К.А.,

представника позивача - Олейника І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь-Едель» до ОСОБА_3 про розірвання договорів купівлі-продажу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь-Едель» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сталь-Едель» (далі - ТзОВ «Сталь-Едель») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договорів купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2015 року між ТзОВ «Сталь-Едель» та ОСОБА_3 укладено два договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких товариство відчужило відповідачу ряд об'єктів комерційної нерухомості.

Позивач вказував, що у пункті 4.2. укладених з ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу вони погодили проведення розрахунків за придбане майно з відстроченням платежу після переходу права власності до покупця. Однак відповідач, як покупець спірного нерухомого майна, не виконав своїх зобов'язань щодо сплати його вартості, чим істотно порушив умови укладених договорів.

З урахуванням зменшених позовних вимог позивач просив суд розірвати договори купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22 вересня 2015 року, укладені між ТзОВ «Сталь-Едель» та ОСОБА_3, посвідчені та зареєстровані приватним нотаріусом Грушицькою В.В. в реєстрі за № 5161, № 5193.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову ТзОВ «Сталь-Едель» відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ТзОВ «Сталь-Едель» просило скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовані тим, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки надані по справі докази підтверджують порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасності розрахунку за договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22 вересня 2015 року. Жодних грошових коштів від покупця на рахунок ТзОВ «Сталь-Едель» не надходило, що визнав сам відповідач. Останній не збирається виконувати умови договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, чим порушує істотні умови даних договорів. Крім того позивач вказує, що суд необґрунтовано відмовив у позові, який визнав відповідач і не заперечував щодо його задоволення, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просив подану ТзОВ «Сталь-Едель» апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач належними та допустимими доказами не довів суду істотність допущеного відповідачем цивільного правопорушення у вигляді прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому дійшов висновку, що передбачені законом підстави для розірвання договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22 вересня 2015 року, укладених між товариством і ОСОБА_3, відсутні.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2015 року між ТзОВ «Сталь-Едель» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, предметом якого є зерносклад (біля КЗС) - Г1, розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 48 814 грн (а.с.6-7).

Цього ж дня між сторонами укладений інший договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, предметом якого є пилорама (А-1), розташована за адресою: АДРЕСА_2, за ціною 48 045 грн (а.с.10-11).

Вказані договори купівлі-продажу нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В., зареєстровані в реєстрі за № 5161 та № 5193 відповідно. Нотаріусом в той же день прийняті рішення про державну реєстрацію за відповідачем ОСОБА_3 права власності на зазначені об'єкти нерухомого майна з внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.8-9, 12-13).

Умовами цих договорів купівлі-продажу, зокрема пунктами 3.1.1., визначено, що покупець зобов'язується сплатити продавцю ціну нежитлових приміщень в строк до 22 лютого 2016 року.

У пунктах 6.12. договорів купівлі-продажу сторони визначили, що розірвання договорів, внесення змін та доповнень до них, можливі тільки за згодою двох сторін і підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

З письмової відповіді відповідача ОСОБА_3 на претензію позивача від 07 квітня 2018 року вбачається, що ним не сплачено жодних коштів по укладених договорах купівлі-продажу, у зв'язку з чим загальна сума заборгованості становить 804 403 грн (а.с.15). У зв'язку з важким фінансовим становищем та неможливістю погашення заборгованої суми, а також нанесених збитків, ОСОБА_3 не заперечує щодо розірвання договорів та повернення у власність ТзОВ «Сталь-Едель» нерухомого майна, зокрема, визначеного у вищезгаданих договорах купівлі-продажу від 22 вересня 2015 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТзОВ «Сталь-Едель» свої вимоги щодо розірвання згаданих договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладених 22 вересня 2015 року між товариством та ОСОБА_3, обґрунтовувало тим, що відповідач не виконав покладених на нього за цими договорами зобов'язань щодо розрахунку за придбане майно, а оскільки це є істотним порушенням умов цих договорів, просило їх розірвати.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою та третьою статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Згідно із частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У пунктах 8.13, 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 зазначено, що стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов'язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 530/121/17 визначено, що перебування сторін у договірних правовідносинах містить у собі наявність як прав, так і обов'язків у кожної зі сторін. Також гарантується стабільність вказаних правовідносин, що передбачено у статті 651 ЦК України, зі змісту якої вбачається, що розірвання договору вважається екстраординарною подією, що передбачене у вичерпному переліку підстав.

Отже, виходячи з вищенаведених положень статті 651 ЦК України, а також правових позицій Великої Палати Верховного Суду, суд при вирішенні питання про розірвання договору, повинен надати оцінку істотності порушення договору другою стороною, зокрема чи значною мірою вона позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому суд повинен врахувати принцип стабільності правових відносин, особливо у сфері цивільного обігу нерухомого майна.

У цьому зв'язку слід зауважити, що з часу укладення згадуваних договорів (22 вересня 2015 року) і до звернення в суд з розглядуваним позовом 13 липня 2018 року, минуло близько трьох років, а у справі немає даних щодо відсутності можливих обтяжень на спірне нерухоме майно та належності його відповідачу на час звернення з розглядуваним позовом.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що позивачем всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів та не доведено обставин істотності допущеного відповідачем цивільного правопорушення у вигляді прострочення виконання грошового зобов'язання, яке тягнуло б за собою застосування такого екстраординарного заходу (наслідку) як розірвання згаданих договорів після спливу близько трьох років з дня їх укладення.

Позивач, як продавець спірного нерухомого майна, в розглядуваному випадку не позбавляється того, що на що він розраховував при укладенні вказаних договорів - отримання оплати за це майно, оскільки зберігає за собою право звернутися з позовом про стягнення з відповідача встановленої цими договорами плати за продане майно.

Позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому будь-якої шкоди в розумінні статті 22 ЦК України, зокрема, у вигляді упущеної вигоди за фактом невиконання відповідачем грошового зобов'язання. Позивач захищений від знецінення коштів, які підлягали сплаті за відчужене ним майно, у зв'язку з інфляцією положеннями статті 625 ЦК України, якою передбачено стягнення з порушника грошового зобов'язання боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення цього зобов'язання.

Крім того, позивач не обґрунтував необхідності розірвання договорів у судовому порядку та неможливості розірвання договорів купівлі-продажу у позасудовому порядку, як це визначено пунктами 6.12. цих договорів, зважаючи на те, що відповідач у відповіді на претензію позивача не заперечував щодо їх розірвання у добровільному порядку.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розірвання укладених між ТзОВ «Сталь-Едель» та ОСОБА_3 22 вересня 2015 року договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову у задоволенні позову ТзОВ «Сталь-Едель» відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасності розрахунку за договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22 вересня 2015 року, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки дана обставина позивачем не доведена.

Покликання апелянта на те, що відповідач визнав позов, а місцевий суд не звернув уваги на цю обставину, чим порушив норми процесуального права, є безпідставними, оскільки відповідач не з'являвся у судові засідання, у зв'язку з чим у суду не було можливості пересвідчитись чи написаний нібито від імені ОСОБА_3 відзив (а.с.28) походить саме від нього.

Неспроможними також є посилання позивача на те, що жодних грошових коштів від покупця на рахунок ТзОВ «Сталь-Едель» не надходило, що визнав сам відповідач, оскільки на підтвердження зазначеної обставини позивач не надав жодних належних доказів, які б свідчили про те, що позивач не отримував від відповідача обумовлених згаданими договорами купівлі-продажу грошових коштів за продаж вищезазначених об'єктів нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь-Едель» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: