У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2019 Справа №607/21494/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Грицай К.М., з участю секретаря судового засідання Стус К.І, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою забезпечення позову шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб до моменту вирішення спору по суті наступного нерухомого майна: житлового приміщення площею 32,60 м.кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві власності.

В обґрунтування вимог заяви вказує що ним подано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 105000 грн. та моральної шкоди в розмірі 65000 грн. Позов обґрунтовує тим, що у листопаді 2018 року домовився з відповідачем, що останній виконає власними силами ремонтні роботи у вітальній кімнаті належного йому житлового будинку, відповідач виконав ремонтні роботи (поштукатурив та пофарбував стіни вітальні), однак через короткий відрізок часу він виявив ряд недоліків (потріскали та вздулися стіни, ремонт, яких виконав відповідач). Відповідач зобов`язався усунути брак недоліків власними силами та за власний рахунок до 30.06.19, однак відповідач у вказаний строк недоліків не усунув, а коштів в рахунок відшкодування завданої шкоди не повернув. На його неодноразові звернення щодо добровільного (досудового) вирішення спору відповідач не реагував, а під час остатньої з ним зустрічі категорично відмовився відшкодовувати йому завдану шкоду, зокрема зазначене підтверджується і відзивом відповідача.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що відповідач офіційно доходів не отримує, а виконує підрядні роботи власними силами, за виконану роботу отримує готівкою, його доходи носять мінливий характер, він не є підприємцем, відтак, при постановленні рішення на користь позивача про стягнення коштів з відповідача в рахунок відшкодування шкоди дане рішення суду не матиме змісту та не матиме реального виконання з боку відповідача. Враховуючи те, що відповідач двічі не виконав взяті на себе зобов`язання (вперше не усунув недоліки ремонтних робіт до 30.06.19 p., вдруге - не повернув кошти внаслідок завдання матеріальної шкоди), заявник вважає, що відповідач не матиме жодного бажання повертати кошти навіть при постановленні на його користь судового рішення, під час вирішення даної судової справи відповідач може відчужити (продати, подарувати чи передати в заставу тощо) кімнату, яка належить йому на праві приватної власності з метою утруднення чи невиконання рішення суду, яке може бути постановлено в користь позивача. Згідно з інформацією, що міститься на спеціалізованому сайті по продажу нерухомості «PIA нерухомість» ринкова вартість житлового приміщення площею 32,60 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке аналогічне приміщенню відповідача, складає близько 180 тис. грн. Таким чином, оскільки ціна позову та вартість кімнати, яка перебуває у власності відповідача є співрозмірними, а тому з метою забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, вказує, що є необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_2 та розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, заявником запропоновано визначити розмір суми коштів, який необхідно внести в якості зустрічного забезпечення.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, розглянувши заяву та долучені документи, приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, видом забезпечення позову, серед іншого, визначено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Із позовної заяви вбачається, що згідно договору підряду між сторонами відповідач виконав ремонтні роботи у кімнаті належного позивачу житлового будинку (поштукатурив та пофарбував стіни вітальні), однак через короткий відрізок часу позивач виявив ряд недоліків (потріскали та вздулися стіни, ремонт, яких виконав відповідач), відповідач зобов`язався усунути брак недоліків власними силами та за власний рахунок до 30.06.19р., однак у вказаний строк недоліків не усунув, а коштів в рахунок відшкодування завданої шкоди не повернув та між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 105000 грн. та моральної шкоди в розмірі 65000 грн., оскільки домовленості про добровільне відшкодування шкоди між сторонами не досягнуто.

Проте, заявником не мотивовано, яким чином імовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про стягнення коштів на відшкодування шкоди впливатиме на права та обов`язки відповідача ОСОБА_2 щодо вказаного приміщення та яким чином здійснення дій щодо розпорядження квартирою може призвести до утруднення чи невиконання рішення суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, суд вважає, що наявність самого по собі позову про стягнення коштів з відповідача на відшкодування шкоди в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони користуватись або розпоряджатись ним законному власнику з огляду на те, що право власності ОСОБА_2 на це приміщення позивачем не оспорюється, а предметом спору є лише виключно договірно-правові відносини, які виникли з приводу договору підряду на виконання ремонтних робіт у належному позивачу житловому будинку.

Також, суд вважає, що вид забезпечення позову шляхом заборони відчужувати житлове приміщення квартиру по АДРЕСА_1 його власнику ОСОБА_2 є неспівмірним із обсягом позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 105 тисяч грн. та моральної шкоди в сумі 65 тисяч грн., оскільки матеріали справи не містять відомостей стосовно ринкової вартості вказаного приміщення. Надані заявником відомості із сайту «PIA нерухомість» про ринкову вартість житлового приміщення, яке складає близько 180 тис. грн. суд не бере до уваги, оскільки відсутні докази тотожності із житловим приміщенням відповідача (зокрема, із даних на сайті вбачається про продаж кімнати в гуртожитку площею 18 кв.м. по АДРЕСА_2 ).

Крім того, заявник просить забезпечити позов щодо житлового приміщення площею 32,60 кв м. по АДРЕСА_1 , поряд з тим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 належить квартира площею 20,5 кв.м., тобто заявником не подано доказів належності відповідачу майна, про яке зазначено у заяві про забезпечення позову.

Таким чином, суд приходить до переконання, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є розмірним із предметом спору.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у Постанові від 21 листопада 2018 року, Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №752/6255/18.

З огляду на зазначені обставини, беручи до уваги, що заборона вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна є заходами, які призводить до суворих обмежень для власника та вказані дії можуть призвести до порушень конституційних прав відповідача по справі, заявником не наведено обґрунтованих підстав для вжиття саме таких заходів забезпечення позову, про які просить заявник, зазначені заходи забезпечення не відповідають суті спору та не співвідносні з ним, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб до моменту вирішення спору по суті наступного нерухомого майна: житлового приміщення площею 32,60 м.кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві власності слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони в будь-який спосіб до моменту вирішення спору по суті наступного нерухомого майна: житлового приміщення площею 32,60 м.кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяК. М. Грицай