ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/161/19Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/444/19 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І., представників сторін ОСОБА_1 , адвоката відповідача Костишина В.М., представника третьої особи Данильчук Л.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зборівського районного суду від 14 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Іваницьким О.Р., повний текст складення якого не вказано, у справі за № 599/161/19,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.1. 23.01.2019 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до Загір`янського дитячого садка «Любисток» Зборівського району про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в розмірі 42000 грн.

1.2. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 06 вересня 2016 року вона працювала на посаді помічника вихователя у Загір`янському дитячому садку «Любисток».

1.3.18.12.2018 року її незаконно звільнено із займаної посади на підставі п. 1. ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

1.4. Незаконність звільнення вбачає в тому, що заява про звільнення з 01.01.2019 року за згодою сторін, написана нею 23.11.2018 року під психологічним тиском працівника Національної поліції ОСОБА_3 і йому залишена.

1.5. 24.11.2018 року вона звернулась із скаргою до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та прокуратуру Тернопільської області на незаконні дії працівника Національної поліції.

1.6.18.12.2018 року вона заяву про звільнення не писала як і не передавала керівнику дошкільного закладу попередньо написану, в листопаді, заяву про звільнення за згодою сторін.

1.7. 21.12.2018 року нею подано заяву директору дитячого садка "Любисток" з проханням не здійснювати її звільнення з посади помічника вихователя, оскільки їй не відомо де знаходиться її заява та про результати розгляду звернень до правоохоронних органів.

1.8. У другій половині дня 21.12.2018 року її було ознайомлено з наказом про звільнення від 18.12.2018 року.

1.9. Дату ознайомлення на наказі не поставила, оскільки атрибут "дата" відсутній на бланку наказу. Наказ від 18.12.2018 року не відповідає типовій формі первинної облікової документації установи, який затверджено наказом Державного комітету статистики України №489 від 05.12.2008 року.

1.10. Незаконність звільнення також вбачає в самій процедурі звільнення, оскільки трудову книжку їй видано не у день ознайомлення з наказом, 21.12.2018 року, а 09.01.2019 року.

1.11. Незаконність дій директора з її звільнення спричинило погіршення здоров`я внаслідок нервового потрясіння, яке спровокувало відновлення (загострення) дифузної мастопатії, психологічні переживання щодо утримання дітей оскільки залишилась без засобів до існування з трьома малолітніми дітьми.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Зборівського районного суду від 14 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Загір`янського дитячого садка «Любисток» Зборівського району про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

2.2. Судове рішення мотивовано тим, що заява позивачки про звільнення є результатом її вільного волевиявлення і яке прийняте роботодавцем. Аналювання домовленості про звільнення за згодою сторін між сторонами трудового договору не допускається.

2.3. Оскільки не встановлено порушення трудового законодавство, відповідно позов про компенсацію моральних страждань є безпідставним.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

3.1. 18 березня 2019 року позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав оцінки обставинам, які мали місце 23 листопада 2018 року, у день приїзду працівника Національної поліції у дитячий садочок з приводу вирішення приватного конфлікту між ОСОБА_4 , прибиральницею садочка, та матір`ю позивачки. В результаті розмови з працівником Нацполіції позивачкою написано заяву про звільнення з роботи згідно до п.1 ст.36 ( угодою сторін) КЗпП.

3.3.Звернення позивачки на наступний день до правоохоронних органів та прокуратури області спростовує вільне волевиявлення позивачки на подання заяви про звільнення, яка датована 18.12.2018 року.

3.4. Написання заяви про звільнення за згодою сторін датованої 18.12.2018 року було вимогою та шантажем працівника поліції Бігуна Б.В. , у разі невиконання якої останній чинив погрози щодо порушення проти позивачки кримінальної справи.

3.5. У судовому рішенні відсутні висновки щодо недотримання відповідачем процедури звільнення позивачки. У заяві про звільненні позивачки вказано дату звільнення 01.01.2019 року, а у наказі директора 29 грудня 2018 року. Крім цього, позивачці несвоєчасно видано трудову книжку .

4. Аргументи учасників справи.

(1)

4.1. 09 квітня 2019 року Загір`янський дитячий садок "Любисток" Зборівського району подав відзив на апеляційну скаргу (а.с. 81-82).

4.2. Рішення Зборівського районного суду від 14 лютого 2019 року вважає законним та обгрунтованим, а тому просить його залишити без змін.

4.3. Доводи позивачки про написання заяви під психологічним тиском, спростовується службовим розслідуванням з боку правоохоронних органів, згідно якого з сторони працівника поліції не встановлено фактів невідповідності його дій вимогам чинного законодавства.

4.4. Позивачкою не надано доказів, щодо дня фактичного написання нею заяви про звільнення. Позивачка ознайомлена із наказом про звільнення, про що свідчить її особистий підпис і вона мала можливість написати дату ознайомлення.

4.5. Під час підготовки наказу про звільнення та внесення запису відповідачем було допущено помилку пов`язану із днем її звільнення. Замість дати звільнення 01.01.2019 року вказано 29.12.2018 року.

(2)

А.

4.6. В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

4.7. Суду апеляційної інстанції позивачка пояснила, що керівник дитячого садка тривалий час не вирішувала конфліктні питання, які виникали між нею, помічником вихователя, та прибиральницею стосовно обов`язків з прибирання приміщень в дитячому садочку. Причиною конфлікту є неприязні стосунки між її матір`ю та прибиральницею ОСОБА_4

4.8. 23.11.2018 року приїхав в дитячий садок працівник Нацполіції підполковник ОСОБА_3 , який прибув для розгляду усного звернення прибиральниці ОСОБА_4 стосовно нанесення їй тілесних пошкоджень матір`ю позивачки. Однак бесіду проводив лише з позивачкою. В результаті нею написано заяву про звільнення за згодою сторін, яка залишилась у працівника поліції.

4.9. 24.11.2018 року вона звернулась із заявами до прокурора Тернопільської області та Головного Управління Національної поліції України в Тернопільській області (надалі ГУНПУ в Тернопільській області) стосовно неправомірних дій працівника Нацполіції , при цьому просила з`ясувати де знаходиться написана нею заява про звільнення.

4.10. Відповідь з правоохоронних органів, датовану 27.12.2018 року, отримано після наказу про її звільнення- 17.01.2019 року.

4.11. Оскільки станом на 21.12.2018 року їй не було відомо місце знаходження заяви, яка написана 23.11.2018 року і заява не була зареєстрованою у роботодавця, тому і написала 21.12.2018 року заяву про те, щоб не звільняти її згідно заяви, яка датована ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Б.

4.12. Представник позивачки висловлені доводи позивачки підтримав та додатково зазначив, що суд першої інстанції їх не досліджував, хоча, виходячи з правової позиції Верховного Суду України в справі №6-1269 від 26.10.2016 року, повинен був з`ясувати чи дійсно мала вільна та взаємна домовленість сторін стосовно припинення трудового договору.

В.

4.13. Представник відповідача просить рішення залишити без змін, посилаючись на доводи, які викладені у відзиві.

4.14. Службове розслідування, яке проведено Головним Управлінням Нацполіції України в Тернопільській області, не знайшло порушень в діях працівника Нацполіції щодо застосування психологічних методів тиску на позивачку при написанні нею заяви про звільнення за згодою сторін.

4.15. Представник не зміг пояснити чому на заяві позивачки про звільнення від 18.12.2018 року відсутня відмітка про реєстрацію у журналі вхідної документації, як і наявність відмітки про реєстрацію у журналі вхідної документації за №272 на заяві позивачки від 21.12.2018 року.

Г.

4.16. Представник третьої особи відділу освіти Зборівської районної адміністрації пояснила, що 22.11.2018 року в дитячий садок виїзджала комісія в плановому порядку. Комісія встановила, що мали місце неприбрані приміщення дитячого садочка та позивачка не була вдягнута в халат.

4.17. Про обставини звільнення позивачки їй невідомо. У відділі освіти є централізована бухгалтерія, яка проводить нарахування заробітної плати працівникам дошкільних закладів в населених пунктах, де не створено об`єднані громади.

5. Обставини справи.

5.1. Згідно до наказу №34-К від 14.09.2016 року позивачка ОСОБА_2 прийнята на посаду помічника вихователя Загір`янського дитячого садочка "Любисток" з 26.09.2016 року з зарплатою згідно до штатного розпису (а.с.116).

5.2. Наказом №12-К від 18.12.2018 року позивачка звільнена з посади помічника вихователя з 29.12.2018 року за згодою сторін (а.с.16).

5.3. Наказом №1-К від 11.02.2019 року внесено зміни в наказ №12-К стосовно дати звільнення позивачки, яку виправлено з 29.12.2018 року на 01.01.2019 року (а.с.43).

5.4. 21.12.2018 року позивачка подала заяву з проханням не здійснювати звільнення з роботи за згодою сторін, відповідно до заяви, яка датована 18.12.2018 року.

5.5. На вказаній заяві керівником дошкільного закладу поставлено вхідний номер №272 який засвідчено підписом( а.с.15).

5.6. 23.11.2018 року ОСОБА_2 написано заяву про звільнення за згодою сторін, яка датована 18.12.2018 роком. На вказаній заяві відсутня відмітка про реєстраційний номер у журналі вхідної коресподенції (а.с.46).

5.7. 24.11.2018 року ОСОБА_2 звернулась до ГУНПУ в Тернопільській області та прокуратуру Тернопільської області із скаргою на незаконні дії працівника Національної поліції Бігуна Б.В., в т.ч застосування психологічного тиску у написанні нею 23.11.2018 року заяви про звільнення за згодою сторін, яка датована 18.12.2018 року. В своїй скарзі Бутковська Н.В. зазначила, що їй невідомо де саме знаходиться її заява (а.с. 12).

5.8. Відповідь з прокуратури позивачка отримала 11.12.2018 року ( а.с.13).

5.9. Службовий висновок ГУНПУ в Тернопільській області щодо розгляду звернення позивачки затверджено 26.12.2018 року (а.с.34-37).

5.10. З пояснень учасників справи та матеріалів справи вбачається про існування конфліктної ситуації та нездорового психологічного клімату у трудовому колективі дошкільного навчального закладу, який неврегульовано керівником закладу

5.11. Позивачка ОСОБА_2 є матір`ю трьох малолітніх дітей ( а.с.17-19).

6. Позиція апеляційного суду

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції:

6.1. Згідно до статті 367 ЦПК України - "Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги."

6.2.Відповідно до статті 263 ЦПК України- "Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права."

6.3. Відповідно до статті 43 Конституції України - "Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом."

6.4. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

6.5. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

6.6. Вказані вимоги судом першої інстанції не дотримані.

(1) доводи стосовно поновлення на роботі

6.7. Однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін ( п.1 статті 36 КзпП України).

6.8. У разі домовленості між працівником та роботодавцем про припинення договору за угодою сторін договір припиняється в строк, визначений сторонами.

6.9. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору з підстав пункту 1 статті 36 КзпП ,суди повинні з`ясовувати: чи дійсно мала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення, чи не заявляв працівник про продовження трудових відносин.

6.10. З аналізу пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що позивачка особисто заяву керівнику дошкільного закладу не подавала, ні в листопаді місяці 2018 року , ні 18 грудня 2018 року.

6.11. В заяві від 24.11.2018 року, яка адресована прокуратурі області та ГУНПУ в Тернопільській області, позивачка зазначає про написання нею в присутності працівника поліції заяви про звільнення за згодою сторін, яка датована 18.12.2018 року та з проханням з`ясувати де знаходиться вказана заява ( а.с12зв).

6.12. Суду апеляційної інстанції позивачка та її представник пояснили, що оскільки 24.11.2018 року це останній день тижня і з села до Тернополя доїхали близько 16 годин, тому заява в правоохоронних органах зареєстровано понеділком- 27.11.2018 року.

6.13. З висновку службового розслідування за фактом порушення що має ознаки дисциплінарного проступку працівником Зборівського ВП Тернопільського ВП ГНПУ в Тернопільській області ОСОБА_3 вбачається, що заява написана позивачкою в присутності працівника поліції 23.11.2018 року, що не заперечує і сам працівник поліції (а.с. 35).

6.14. За погодженням сторін, судом апеляційної інстанції оглянуто журнал вхідної документації та долучено його копію, з якого вбачається, що за №272 18.12.2018 року зареєстровано заяву позивачки про звільнення за угодою сторін.

6.15. Вказаний вхідний номер відсутній на заяві від 18.12.2018 року, яка є копію з оригіналу, яка оглядалась та долучена представником відповідача суду першої інстанції, що підтвердив суду апеляційної інстанції представник відповідача (а.с.46, 111).

6.16. З журналу вхідної документації вбачається, що 21.12.2018 року зареєстровано за №273 заяву позивачки від 21.12.2018 року з проханням не звільняти з роботи. На заяві позивачки від 21.12.2018 року, яка надана суду першої інстанції, зазначено вхідний номер № 272 ( а.с.15).

6.17. Згідно до частини першої статті 89 ЦПК суддя оцінює докази за "своїм внутрішнім переконанням".

6.18. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

6.19. Виходячи із стандарту доказування, "баланс ймовірностей", який притаманний розгляду справ в цивільному провадженні, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в справі достатньо доказів, які свідчать про відсутність волевиявлення позивачки 18.12.2018 року на звільнення з роботи.

(2) Доводи стосовно оплати за вимушений прогул

6.20. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону "Про оплату праці" і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 ( надалі Порядок) .

6.21. Згідно з цим Порядком середня заробітна плата за час вимушеного прогулу й в усіх інших випадках (крім оплати відпусток, призначення пенсії, відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я) обчислюється виходячи з виплати за останні два місяці, що передують події з якою пов`язана відповідна виплата, в даному разі - незаконному звільненню, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців (якщо ж він протягом останніх місяців не працював- виходячи з виплат за попередні два місяці роботи). Для працівників з відрядною оплатою праці за відсутності оперативних даних для розрахунку заробітку за останній місяць розрахункового періоду він може змінюватися іншим місяцем, що безпосередньо передує розрахунковому періоду. З розрахункового періоду виключається лише час, протягом якого працівник не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково.

6.22. Відповідно до пункту 8 Порядку- "Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

6.23. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

6.24. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. "

6.25. За погодженням сторін, судом апеляційної інстанції долучено довідки про оклад та заробітну плату позивачки ( а.с. 128,129).

6.26. Останніми місяцями праці позивачки є грудень та листопад місяці 2018 року.

6.27. Позивачка пропрацювала в грудні 14 робочих дні, а в листопаді - 17 робочих дні, що сумарно становить 31 робочий день.

6.28. З копії особової картки позивачки за 2018 рік (типова форма №281) вбачається, що в листопаді 2018 року зарплата позивачки становила 2875,86 грн у грудні цього ж року - зарплата становила 2606,10 грн за відпрацьовані робочі дні (а.с. 129).

6.29. Таким чином, середньоденна зарплата позивача становить 176,84 грн (2875,86+2606.10)/31 ( кількість робочих днів).

6.30. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

6.31. Відповідно вимушеним прогулом є період з 02.01.2019 року по 04.06.2019 року, що становить сумарно 105 робочих днів.

6.32. Відповідно стягненню в користь позивачки підлягає сума в 18568.20 грн (176,84*105).

(3) Доводи стосовно стягнення моральної шкоди.

6.33. Право людини на захист від незаконного звільнення гарантовано Конституцією України.

6.34. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

6.35. Передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин.

6.36. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

6.37. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

6.38. Позивачка тривалий час не працювала, була позбавлена можливості забезпечити себе та малолітніх дітей необхідним в силу відсутності місця праці в селі. Вказані обставини спричинили нервові переживання, погіршення стану здоров`я, відновлення дифузійної мастопатії.

6.39. При вказаних обставинах, довод позивача є обґрунтованим.

6.40. Вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача 5000 грн. компенсації за моральні страждання та переживання, яких позивачка зазнала внаслідок незаконного звільнення.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

7.1. Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

7.2. Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

7.3. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

7.4. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

7.5. Рішення Зборівського районного суду від 14 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

(2) Щодо розподілу судових витрат.

7.6. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.7. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

7.8. Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.9. Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, тому з Загір`янського дитячого садку «Любисток» Зборівського району в користь держави слід стягнути 3842 грн. судового збору за розгляд справи в суд першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2019 року - скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на посаді помічника вихователя у Загір`янському дитячому садку «Любисток».

Стягнути з Загір`янського дитячого садку «Любисток» Зборівського району (ЄДРПОУ - 3428537, зареєстрованого в с. Загір`я Зборівського району, Тернопільської області індекс 47211) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 18568,20 (вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень двадцять копійок) з вирахуванням обов`язкових платежів.

Стягнути з Загір`янського дитячого садку «Любисток» Зборівського району (ЄДРПОУ - 3428537, зареєстрованого в с. Загір`я Зборівського району, Тернопільської області індекс 47211) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.

Стягнути з Загір`янського дитячого садку «Любисток» Зборівського району (ЄДРПОУ - 3428537, зареєстрованого в с. Загір`я Зборівського району, Тернопільської області індекс 47211) в користь держави 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні судового збору.

Судове рішення в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Головуюча: О.І. Ткач

Судді: Г.В. Бершадська

М.В. Ходоровський