Справа № 351/649/18
Провадження № 22-ц/4808/665/19
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представника Москалюк Л.М ОСОБА_1 , голови ліквідаційної комісії Снятинського будинку-інтернату та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Снятинського дитячого будинку-інтернату про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року під головуванням судді Собка В.М. у м. Снятин

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Снятинського дитячого будинку-інтернату про визнання дій неправомірними щодо її звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що наказом №86-к від 28 лютого 2018 року вона була звільнена з посади соціального працівника Снятинського дитячого будинку-інтернату у зв`язку із його ліквідацією відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення стало рішення Івано-Франківської обласної ради сьомого демократичного скликання № 728-19/2017 від 22.12.2017 року «Про припинення Снятинського дитячого будинку-інтернату». П. 5.2 даного рішення зобов`язує голову ліквідаційної комісії забезпечити максимальне сприяння щодо працевлаштування працівників Снятинського дитячого будинку-інтернаті відповідно до чинного законодавства.

Вищевказаним наказом ОСОБА_2 незаконно звільнена з роботи без подальшого працевлаштування. Позивач з 01 жовтня 2017 року перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3х річного віку, тому звільнення з роботи вважається неправомірним, а наказ ліквідатора про її звільнення з роботи підлягає скасуванню.

Перебуваючи в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьохрічного віку її попереджено про скорочення штату працівників у зв`язку з припиненням діяльності установи шляхом ліквідації. На звернення позивача, щодо її влаштування на роботу згідно рішення сесії Івано-Франківської обласної ради відповідач відповіді не надав.

Позивач зазначала, що у штаті Снятинського психоневрологічного інтернату та у Залучанському дитячому будинку є вакантні посади, які відповідач в порушення вимог законодавства та рішення сесії їй не запропонував.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки її звільнення можливе лише за умови обов`язкового працевлаштування, яке відповідач не забезпечив. Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи, що підтверджується Приписом про усунення виявлених порушень інспектором праці Управління Держпраці в Івано-Франківської області Самуляк Г.В. від 16 березня 2018 року № 09-17-354/98-79, який по даний час ліквідатором не виконаний.

Крім того, неправомірні дії відповідача завдали ОСОБА_2 моральних страждань та психологічного дискомфорту.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) № 86-к від 28 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади соціального працівника Снятинського дитячого будинку-інтернату та поновити її на зазначеній посаді. Відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати за надання правової допомоги в сумі 4000 грн.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що наказом № 86-к від 28 лютого 2018 року її було звільнено з посади соціального працівника Снятинського дитячого будинку-інтернату, у зв`язку із його ліквідацією. Підставою звільнення стало рішення Івано-Франківської обласної ради сьомого демократичного скликання № 738-19/2017 від 22 грудня 2017 року «Про припинення Снятинського дитячого будинку-інтернату».

Пунктом 5.2 даного рішення передбачено максимальне сприяння щодо працевлаштування вивільнених працівників у Снятинський психоневрологічний інтернат та Залучанський дитячий будинок-інтернат. Проте ОСОБА_2 було звільнено без подальшого працевлаштування та без згоди на таке звільнення профспілково комітету.

В березні 2018 року головним державним інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області проведено інспекційне відвідування Снятинського дитячого будинку-інтернату, за результатами якого складено акт №09-17-354/98 та припис №09-17-354/98-79 від 16 березня 2018 року. В приписі зазначені порушення норм законодавства при звільненні ОСОБА_2 , зокрема не враховано її переважне право на залишення на роботі, порушення трудового законодавства при звільненні жінки, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку та звільнення позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

ОСОБА_2 стверджує, що у Снятинському психоневрологічному інтернаті та Залучанському дитячому будинку-інтернаті на момент її звільнення були вакантні посади, які відповідач повинен був їй запропонувати.

Крім того, позивачу на день звільнення не видано трудової книжки та копії наказу про звільнення, що підтверджується приписом про усунення виявлених порушень інспектором праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 16 березня 2018 року № 09-17-354/98-79. На час подання апеляційної скарги порушення вказані в приписі інспектора не усунуті.

Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідача їй завдано моральної шкоди, що полягає у психологічному розчаруванні у можливості відновлення своїх порушених прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків, різким погіршенням самопочуття, що суттєво впливає на догляд за малолітньою дитиною. Після звільнення у позивача виникають сварки з її чоловіком і вона постійно відчуває психологічний дискомфорт.

Апелянт вважає, що суд порушив процедуру оцінки доказів, не надав оцінки доказам, що підтверджують порушення норм чинного законодавства при її звільненні з роботи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, представника Москалюк Л.М., голову ліквідаційної комісії Снятинського будинку-інтернату та його представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 27 травня 2016 року прийнята на роботу на посаду соціального працівника Снятинського дитячого будинку-інтернату.

На підставі рішення Івано-Франківської обласної ради № 728-19/2017 від 22 грудня 2017 року «Про припинення Снятинського дитячого будинкуінтернату» припинено Снятинський дитячий будинокінтернат шляхом його ліквідації (а.с. 51-54).

Наказом відповідача від 28 грудня 2017 року позивача та інших працівників персонально попереджено про наступне звільнення з посади через два місяці від дня попередження згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 59, 61-65) і список попереджених працівників подано в Снятинську районну філію Івано-Франківського центру зайнятості.

Наказом голови ліквідаційної комісії Снятинського дитячого будинку-інтернату №86-к від 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 звільнена з посади соціального працівника у зв`язку з ліквідацією Снятинського дитячого будинку-інтернату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно акту комісії Снятинського дитячого будинку-інтернату від 28.02.2018 ОСОБА_2 відмовилася від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення з роботи та відмовилася від проставлення підпису у реєстрації трудових книжок. Однак трудову книжку отримала.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або реорганізації підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 5 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій,представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

Частина третя статті 184 КЗпП України встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років, та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Таке звільнення можливе, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема жінок, які мають дітей віком до трьох років провадиться з обов`язковим працевлаштуванням, однак власник зобов`язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її фаху.

Головою ліквідаційної комісії ОСОБА_3 . 27.12.2017 проінформовано голову профспілкового комітету відповідача про необхідність повідомлення працівників про подальше звільнення.

Твердження апелянта, щодо порушення процедури звільнення, яке мотивоване неповідомленням профспілкового комітету установи про скорочення працівників не знайшли свого підтвердження. В матеріалах справи міститься протокол № 3 від 28 грудня 2017 року відповідно до якого профспілковий комітет розглядав питання про скорочення штату працівників, у зв`язку з припиненням діяльності установи шляхом ліквідації ( а.с. 49).

На виконання пункту 5.2. рішення Івано-Франківської обласної ради від 22.12.2017 про припинення Снятинського дитячого будинку-інтернату Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації 27.02.2018 звертався до Снятинського психоневрологічного інтернату, Залучанського дитячого будинку-інтернату та Снятинського центру зайнятості з відповідною вимогою та проханням щодо максимального сприяння у подальшому працевлаштуванні осіб, що підлягали звільненню після ліквідації Снятинського дитячого будинку-інтернату (а.с. 55-57). Зокрема, у матеріалах справи міститься відповідь директора Залучанського дитячого будинку-інтернату про неможливість працевлаштувати ОСОБА_2 у цій установі на відповідну посаду у зв`язку з її зайнятістю іншим працівником з 01.12.2008.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. У разі, якщо вивільнення є масовим, то відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно з статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення, чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі, якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що звільнення відповідачем ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗПП України проведено правильно, оскільки відбулася повна ліквідація юридичної особи Снятинський дитячий будинок-інтернат.

Державна служба зайнятості в силу частини четвертої ст.492 КЗпП України вчиняє дії по працевлаштуванню вивільненого працівника при повній ліквідації підприємства, установи, організації.

Також із змісту статті 2401 КЗпП України випливає, що у разі звільнення працівника за пунктом 1 статті 40 КЗпП України його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у зобов`язанні вчинити дії, тобто працевлаштувати ОСОБА_2 після її звільнення з займаної посади та стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для поновлення ОСОБА_2 на посаді соціального працівника Снятинського дитячого будинку-інтернату і у зв`язку з масовим звільненням працівників цієї установи у зв`язку з її ліквідацією дії по працевлаштуванню позивача має вчиняти державна служба зайнятості, яку належним чином повідомлено про звільнення працівників цієї установи, тому доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості рішення суду не знайшли свого ствердження у апеляційному суді.

Інші доводи скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд приходить до переконання що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скаргах, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк