Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 344/16715/15-ц

провадження № 61-13667св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2016 року у складі судді Домбровської Г. В. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року у складі суддів: Васильковського В. М., Девляшевського В. А., Меленко О. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка» (далі - ТОВ «Агенція новин «Фіртка») про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію.

Позов мотивовано тим, що на прес-конференції, яка відбулася 11 листопада 2015 року у м. Івано-Франківську ОСОБА_2 було поширено відносно ОСОБА_1 неправдиву таку, що не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію наступного змісту: «Є такий ОСОБА_1 (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, - сказав ОСОБА_2.»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартістю 30 тис. доларів) в нетверезому стані…»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, ОСОБА_1, який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено».

Вищевказану інформацію було розповсюджено та продубльовано рядом Інтернет-видань,зокрема, опубліковано на інформаційних веб-сайтах: інтернет-видання Stanislavske.tv у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1»; інтернет-виданні Тримай KURS у статті «ІНФОРМАЦІЯ_7», в інтернет-виданнях: «Агенція новин Фirtka.if.ua» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», «БРІЗ» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», тобто вказана інформація стала доступною для широкого загалу.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, інформацію, поширену ОСОБА_2 на прес-конференції, яка відбулася 11 листопада 2015 року у м. Івано-Франківську, та опубліковану на інформаційних веб-сайтах: Інтернет-видання Stanislavske.tv (http:///stanislavske.tv), в розділі «Новини» в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» з наступним змістом: «Є такий ОСОБА_1 (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, - сказав ОСОБА_2.»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартістю 30 тис. доларів) в нетверезому стані…» - додав він»; Інтернет-видання Тримай KURS (http://kurs.if/ua/) у статті «ІНФОРМАЦІЯ_7», продубльовану та прокоментовану в інших Інтернет-виданнях з посиланням на дане Інтернет-видання, зокрема, Інтернет-видання «Агенція новин Фirtka.if.ua» (http://firtka.if/ua/) - стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1»;Інтернет-видання «БРІЗ» (http://briz.if/ua/) - стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» з наступним змістом: «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, ОСОБА_1, який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено».

Зобов'язати ОСОБА_2, ТОВ «Агенція новин «Фіртка» протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду у справі законної сили спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну та таку, що порочить честь, гідність та ділову репутацію підполковника поліції ОСОБА_1 інформацію та з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, і суд, що виніс рішення, із заголовком наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно підполковника поліції ОСОБА_1» без редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб. Заборонити ОСОБА_2 ТОВ «Агенція новин «Фіртка» розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації тощо) недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію підполковника поліції ОСОБА_1 вищезазначену інформацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, інформацію, поширену ОСОБА_2 на прес-конференції, яка відбулася 11 листопада 2015 року у м. Івано-Франківську, та опубліковану в інтернет-виданні «Агенція новин Firtka.if.ua» наступного змісту: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML (вартість близько 30 тис. доларів) в нетверезому стані…».

Зобов'язано ОСОБА_2 протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду у даній цивільній справі законної сили спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну та таку, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, інформацію, поширену ОСОБА_2 на прес-конференції, яка відбулася 11 листопада 2015 року у м. Івано-Франківську, та опубліковану в інтернет-виданні «Агенція новин Firtka.if.ua» наступного змісту: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML (вартість близько 30 тис. доларів) в нетверезому стані…», - з посиланням на номер цивільної справи, назву суду та дату проголошення судового рішення.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є публічною особою, проте поширення щодо особи інформації про перебування її під час робочого часу в нетверезому стані, виходить за межі допустимої критики публічного діяча, і така інформація є негативною, стосується, в тому числі, і відповідних сфер його приватного життя. Відповідачем ОСОБА_2 не доведено достовірності поширеної ним інформації наступного змісту: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…», а тому вказана інформація підлягає визнанню недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1,як публічної особи і як громадянина. При поширенні іншої інформації, яку просить спростувати позивач, ОСОБА_2 висловлювався не від власного імені, а від імені жителів відповідної адміністративної-територіальної одиниці, які дійсно зверталися до правоохоронних органів із заявами стосовно ОСОБА_1, реалізовуючи таким чином надані їм Конституцією України та нормами міжнародного законодавства права на свободу вираження поглядів. Також, вислови відповідача суд розцінив, як критику публічної особи, право на яку йому гарантовано чинним законодавством.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на займану посаду позивача. Поширена ОСОБА_2 інформація стосується професійної діяльності ОСОБА_1, як посадової особи, а не його приватного життя. Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував норми національного і міжнародного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, правильно встановив фактичні обставини справита надав належну оцінку доказам у справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог не встановили характер поширеної інформації та безпідставно визнали таку інформацію критикою публічної особи. Поширюючи недостовірну інформацію відповідач подав її, як фактичне твердження про вчинення протиправної, злочинної діяльності, яка полягає у співучасті з іншими особами у незаконному вивезенні піщано-гравійної суміші і є кримінальним злочином. До службових обов'язків позивача не входить здійснення оперативно-розшукової діяльності відносно громадян, які не є працівниками органів та підрозділів МВС України, тому поширена відповідачем недостовірна інформація не може бути розцінена як критика щодо виконання позивачем своїх повноважень. Розповсюджена інформація подана як факти, що відбулися, доведена до відома значної кількості осіб шляхом проведення публічної прес-конференції та через засоби масової інформації, дана інформація стосується позивача, є недостовірною, такою що не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

23 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 11 листопада 2015 року у м. Івано-Франківську відбулась прес-конференція працівника Коломийського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2

На вказаній прес-конференції відповідачем було поширено відповідну інформацію, яку було розповсюджено Інтернет-виданнями міста Івано-Франківська шляхом її публікації на власних веб-сторінках в мережі Інтернет.

Так, Інтернет-виданням Stanislavske.tv (http:///stanislavske.tv), в розділі «Новини» було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» (ІНФОРМАЦІЯ_3), в якому, зокрема, поширено інформацію наступного змісту:

«Є такий ОСОБА_1 (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, - сказав ОСОБА_2»;

«В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…» - додав він»;

Інтернет-виданням Тримай KURS (http://kurs.if/ua/) було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7», продубльовану та прокоментовану в інших Інтернет-виданнях з посиланням на дане Інтернет-видання, зокрема, Інтернет-виданням «Агенція новин Фirtka.if.ua» (http://firtka.if/ua/) (ІНФОРМАЦІЯ_5) стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», Інтернет-видання «БРІЗ» (http://briz.if/ua/) - стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ІНФОРМАЦІЯ_4) з наступним змістом:

«Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, ОСОБА_1, який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено».

Установлено, що ОСОБА_1 станом на час виникнення спірних правовідносин був працівником органів внутрішніх справ України, підполковником поліції, з 2010 року займав посаду оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об'єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

При вирішенні справи, суди виходили із того, що ОСОБА_1 станом на час виникнення спірних правовідносин був працівником органів внутрішніх справ України, підполковником поліції, з 2010 року займав посаду оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України, тобто здійснював публічну владу на місцевому рівні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи частково позов та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію наступного змісту: «Є такий ОСОБА_1 (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, - сказав ОСОБА_2.»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, ОСОБА_1, який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, щопоширені щодо позивача висловлювання не містять фактичних даних щодо певних подій, висловлені відповідачем від імені жителів певного регіону і є реалізацією права на вільне висловлювання своїх поглядів громадян, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

При цьому суд виходив із того, що окремі громадяни - жителі м. Косів Івано-Франківської області дійсно зверталися до правоохоронних органів з приводу незаконної, на їх думку, діяльності ОСОБА_1, за результатами яких не було встановлено в діях останнього відповідних правопорушень.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Під час ухвалення оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій врахували положення абзацу 6 пункту 3 Рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то вони повинні бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Судом вірно зазначено про те, що ОСОБА_1 є публічною особою, тому межа допустимої критики з приводу того, як він виконує свої повноваження, є значно ширшою.

Фактично ОСОБА_1 просить спростувати інформацію, яка по суті є громадською критикою з приводу того, як він виконував службові обов'язки на посаді оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України, а тому колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що поширення вказаної інформації не призвело до порушення особистих немайнових прав позивача.

Доводи касаційної скарги щодо неправильної оцінки судами характеру поширеної відповідачем інформації не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

С. П.Штелик