Єдиний унікальний номер 236/4464/18 Номер провадження 22-ц/804/865/19
Категорія 53 Номер провадження 22-ц/804/865/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Краснолиманського міського суду від 02 січня 2019 року (під головуванням судді Ткачова О.М.) у справі №236/4464/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем в трудових відносинах, працюючи у виробничому підрозділі «Станція Горлівка» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на посаді бухгалтеру 2 категорії.

17.07.2017 року вона звільнена з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. При звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 1700,02 грн., заробітну плату за час вимушеного простою - 14180,67 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4714,56 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 6248,04 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 202,49 грн. помноженої на кількість днів затримки виплати з 18.07.2017 року по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Краснолиманського міського суду від 02 січня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. З ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 1700,02 грн., заробітну плату за час вимушеного простою - 14180,67 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4714,56 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 6248,04 грн. , а всього 26843,29 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що на адресу ПАТ «Укрзалізниця» копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками до неї не надходили.

Суд не звернув увагу на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, оскільки до неї не додано документу, що підтверджує сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору. Вважає, що позивач повинна була сплатити судовий збір за вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку та вихідної допомоги, оскільки вони не входять до структури заробітної плати. Судом першої інстанції безпідставно не залишено позовну заяву без руху відповідно до вимог ст.185 ЦПК України, оскільки стаття 5 Закону України «Про судовий збір» звільняє від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вихідна допомога, пов'язана із звільненням з підстав ч.3 ст.38 КЗпП України також не є складовою заробітної плати

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 97107,27 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала на станції Горлівка ДП «Донецька залізниця» на посаді бухгалтера 2 категорії з 19 серпня 2015 року по 17 липня 2017 року, яка була реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Горлівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі наказу ПАТ «Українська залізниця» від 15.04.2016 року №303.

Наказом №4432/ДН-ос від 10.07.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату з 17 липня 2017 року з виплатою компенсації за 24 дні невикористаної відпустки та вихідної допомоги, що підтверджується записами в трудовій книжці та копією наказу.

В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачем надані копії розрахунку заробітної плати (табулеграми), згідно яких позивачці нараховані суми заробітної плати за березень - 5734,84 грн., квітень - 3670,65 грн., травень - 3670,65 грн., червень - 3670,65 грн., липень - 12973,17 грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку - 4714,56 грн. та вихідної допомоги -6248,04грн.) (а.с. 26-30).

Згідно з відомістю про виплату грошей №24 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала17 липня 2018 року у касі дирекції м.Лиман заробітну плату у розмірі 1930,28 грн. (а.с.54-55).

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно яких за березень 2017 року простої склали 12 днів, за квітень - 19 днів,травень-20 днів, за липень 2017 року - 11 днів.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за 24 дні невикористаної відпустки та вихідної допомоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку за період з березня по липень 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем належним чином оформленими розрахунковими листами (табулеграмами), згідно яких нарахована заробітна плата за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить : за березень - 5734,84 грн., квітень - 3670,65 грн., травень - 3670,65 грн., червень - 3670,65 грн., липень - 12973,17 грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку - 4714,56 грн. та вихідної допомоги -6248,04грн.); табелями обліку використання робочого часу, якими підтверджується, що позивачем за березень 2017 року простої склали 12 днів, за квітень - 19 днів,травень-20 днів, за липень 2017 року - 11 днів.

За першу половину березня 2017 року ОСОБА_1 отримала17 липня 2018 року у касі дирекції м.Лиман заробітну плату у розмірі 1930,28 грн., що підтверджується відповідною відомістю та визнається сторонами.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Розрахунок заборгованості ніким не оскаржується, а тому і його правильність судом апеляційної інстанції не перевірялася.

Рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Посилання на те, що судом прийнято позовну заяву до розгляду без сплати судового збору та копія позовної заяви не була направлена на адресу відповідача, що є порушенням норм процесуального права не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки питання щодо сплати судового збору вирішено судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Та обставина, що відсутні дані про направлення на адресу відповідача копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви не є підставою для скасування судового рішення.

У відповідності до п.п. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відсутність даних про направлення на адресу відповідача судом першої інстанції копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви не призвела до неправильного вирішення справи, то такі порушення не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Крім того, відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішення суду і він мав можливість в разі необхідності надати свої докази на спростування наданих позивачем документів, однак відповідач таких доказів до апеляційної інстанції не надав і незаконність наданих позивачем документів в апеляційній скарзі не оспорював.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 97107,27 грн., що

менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду від 02 січня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: