Справа № 462/6298/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - Пилип'юк Г. М.

за участю секретаря - Зубрицької О. М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про усуненння перешкод в користуванні нерухомим майном,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та просить виселити ОСОБА_5 із займаної ним квартири АДРЕСА_1, 49 у м. Львові без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач після смерті ОСОБА_7, який помер 08.02.2014 року успадкували у рівних частинах квартиру АДРЕСА_2, у звязку з чим відповідач почав проживати у цій квартирі. Зазначає, що з державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася, що відповідач на підставі договору дарування від 13.01.2017 року подарував Ѕ частку у праві власності на вказану квартиру третій особі ОСОБА_6 Вказує на те, що з 13.01.2017 року відповідач перестав бути власником квартири, а відтак втратив право користуватися нею. Проте, відповідач, всупереч вимогам позивачки, продовжував проживати у спірній квартирі. Своїм проживанням у спірній квартирі відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою, яка є її власністю. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просить задовольнити позовні вимоги. Також додав, що ні позивач, ні третя особа не мають у своїй власності частини спірної квартири, а мають тільки 1/2 ідеальну частку у праві спільної часткової власності на річ. Частина спірної квартири в розмірі 1/2 не існує як річ, і щодо неї немає права власності. Є тільки право спільної часткової власності позивача та третьої особи щодо спірної квартири, як речі та об'єкта права власності в цілому. За таких обставин, не маючи права власності щодо частини спірної квартири, третя особа не могла її передати в оренду відповідачу. Відтак у відповідача не могло виникнути право користування ні частиною квартири, ні цілою квартирою. Крім цього пояснив, що відповідно до відповіді з Головного управління ДФС у Львівській області від 06.02.2019 року у поданих ОСОБА_6 деклараціях за 2017, 2018 роки дохід від здачі в оренду нерухомого майна не відображений.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що дана квартира є спільною частковою власністю позивача та третьої особи ОСОБА_6 Згідно положень ст. 361 ЦК України власник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. 13.01.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір найму житла, який є чинний на час розгляду справи. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив повністю. Пояснив, що 13.01.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір найму житла, у зв'язку з чим у відповідача наявні правові підстави для користування квартирою. У позовній заяві не наведено жодних підстав для виселення відповідача без надання йому іншого жилого приміщення, як і не вмотивовано, у чому конкретно полягає порушення прав та інтересів позивача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний і слід задовольнити.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7, який помер 08.02.2014 року згідно свідоцтва про право на спадщину належала у рівних частках квартира АДРЕСА_2 /а.с. 4/.

Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2018 року відповідач на підставі договору дарування від 13.01.2017 року подарував Ѕ частку у праві власності на вказану квартиру третій особі ОСОБА_6 /а.с.5-6/.

Відповідач ОСОБА_5, всупереч вимогам позивачки, продовжує проживати у спірній квартирі без реєстрації, що підтверджується актами ЛКП «Граніт» від 27.12.2017 року, 13.09.2018 року.

Згідно матеріалів справи 13.01.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір найму житла, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов'язується передати Орендареві в платне строкове користування належну йому на праві власності частину квартири площею 61,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка,49/7. Частина квартири належить Орендодавцеві на праві приватної власності на підставі договору дарування.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 380 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь- яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Кожний із власників має право на надання йому у володіння і користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві загальної часткової власності. У випадку неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації або пропонувати встановити порядок користування.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає ОСОБА_4 як власнику право вимагати усунення порушення її права. А право власника квартири визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_5

Відтак, суд приходить до переконання, що позов підставний, оскільки кожен учасник спільної часткової власності, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_6 володіють не часткою майна в натурі, а частками в праві власності на спільне майно у цілому, які є ідеальними, а тому ОСОБА_6 безпідставно уклав з відповідачем договір оренди на частину квартири без згоди іншого співвласника, чим порушив його права, а тому право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь позивача, сплачений судовий збір.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 3, 15, 16, 319, 391 ЦК України, ст. 91, 152, 212 ЗК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 із займаної ним квартири АДРЕСА_1, 49 у м. Львові без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст судового рішення складено 12.04.2019 року.

Суддя: Г.М.Пилипюк

Оригінал рішення.