Справа № 458/845/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді: Кріль Л.М.

за участю секретаря: Сисан С.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Турці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування заборгованості по аліментах, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про зарахування заборгованості по аліментах, посилаючись на те, що з 28.01.1997 року по 06.07.2004 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , однак спільно продовжували проживати до початку 2017 року.

За час спільного проживання у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Турківського районного суду від 21.07.2016 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно і до повноліття дітей.

Позивач стверджує, що перебуває на службі в Збройних силах України по контракту. Військова частина дислокується у м.Львові. Декілька разів на рік він виїжджав в зону бойових дій в Донецьку та Луганську області.

Заробітну плату позивач отримує на розрахунковий рахунок в "Ощадбанку" та отримує по банківській картці.

З дружиною позивач перебував в нормальних відносинах. Перебуваючи на службі, віддав їй свою банківську картку та вона користувалася його заробітною платою.

Протягом 2016-2018 років з позивача стягували аліменти на утримання дітей, спочатку через виконавчу службу, а потім дружина звернулася з виконавчим листом безпосередньо в бухгалтерію військової частини. Крім цих коштів, які з нього стягували за виконавчим листом в бухгалтерії військової частини та перераховували дружині, остання користувалася його банківською карткою і за період з 01.09.2016 року по 01.03.2017 року зняла в "Ощадбанку" з його карткового рахунку кошти в сумі 47180 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просить зарахувати йому в рахунок оплати по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кошти в сумі 47180 гривень, які ОСОБА_2 отримала з його банківського рахунку в "Ощадбанку" через банківську картку за період з 01.09.2016 року по 01.03.2017 року.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 24.09.2019 року постановлено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Клопотань від учасників судового процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження та про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач ОСОБА_6 подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування заборгованості по аліментах, в якому виклала заперечення щодо позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування заборгованості по аліментах, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з 28.01.1997 року по 06.07.2004 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.06.2018 року. Позивач стверджує, що продовжував проживати з відповідачем до початку 2017 року. За час спільного проживання у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Турківського районного суду від 21.07.2016 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно і до повноліття дітей.

Позивач стверджує, що перебуває на службі в Збройних Силах України по контракту. Військова частина дислокується у м.Львові. Декілька разів на рік він виїжджав в зону бойових дій в Донецьку та Луганську області.

Заробітну плату позивач отримує на розрахунковий рахунок в "Ощадбанку" та отримує по банківській картці.

Протягом 2016-2018 років з позивача стягували аліменти на утримання дітей, спочатку через виконавчу службу, а потім дружина звернулася з виконавчим листом безпосередньо в бухгалтерію військової частини.

Позивач стверджує, що відповідач користувалася його карткою та з 01.09.2016 року по 01.03.2017 року зняла в "Ощадбанку" з його карткового рахунку кошти в сумі 47180 грн. Кошти в сумі 47180 грн. позивач просить суд зарахувати в рахунок оплати по аліментах на користь ОСОБА_2 для утримання дітей.

Дослідивши подану позивачем виписку з ПАТ "Державний ощадний банк України" від 18.10.2017 року про рух коштів позивача за період з 01.09.2016 року по 01.03.2017 року, суд встановив, що кошти з банківського рахунку позивача видавалися через банкомати міст Турки, Львова та Житомира в наступні періоди: з 02.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.10.2016 року по 27.10.2016 року, з 11.11.2016 року по 25.11.2016 року, з 16.12.2016 року по 28.12.2016 року, з 18.01.2017 року по 31.01.2017 року, з 10.01.2017 року по 24.02.2017 року.

Позивач стверджує, що відповідач користувалася його карткою та він не міг знімати кошти у вказані періоди часу, оскільки перебуває на службі в Збройних силах України за контрактом. Військова частина дислокується в м.Львові. Декілька разів на рік виїжджає в зону бойових дій в Донецьку та Луганську області.

Згідно довідки №638 від 21.06.2017 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України рядовий ОСОБА_1 в період з 23.12.2016 року по 18.01.2017 року, з 05.04.2017 року по 20.06.2017 року, з 25.10.2017 року по 17.02.2018 року та з 09.03.2018 року по 23.03.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Таким чином, позивачем підтверджується те, що з 23.12.2016 року по 18.01.2017 року він безпосередньо не міг знімати в банкоматах міст Турки та Львова кошти зі своєї банківської карти, оскільки у вказаний період безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Однак, позивачем не подано до суду жодних доказів про те, що саме відповідач ОСОБА_7 , після зміни прізвища ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , жителька с.Сянки Турківського району Львівської області, в період часу з 23.12.2016 року по 18.01.2017 року чи в інші, вказані позивачем періоди, знімала кошти з банківської карти позивача та користувалася ними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позивачем залишається недоведеним факт зняття саме відповідачем коштів з банківської карти позивача та їх використання нею, а тому підстав для задоволення його позову - немає.

Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст.76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.95 Цивільного процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не подано до суду жодних належних та допустимих доказів про те, що саме відповідач ОСОБА_7 , після зміни прізвища ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , жителька с.Сянки Турківського району Львівської області, в період часу з 23.12.2016 року по 18.01.2017 року чи в інші, вказані позивачем періоди, безпосередньо знімала кошти з банківської карти позивача та користувалася ними, то у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування заборгованості по аліментах слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки вартість надання відповідачу професійної правничої допомоги становить 800 грн., що підтверджується описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги від 03.10.2019 року, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 800 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.12, 13, 83, 247, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування заборгованості по аліментах - відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 800 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання.

Головуючий: