ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/511/18 Номер провадження 22-ц/814/730/19Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 22 листопада 2018 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Вергун Н.В., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В травні 2018 року позивач звернувсь до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, у якому просив стягнути кошти в розмірі 19 876 грн. витрат на навчання , та 82741 грн.20 коп. нарахованої стипендії. за навчання в аспірантурі.( а.с.1-4, 71)

Вмотивовуючи підстави позову, позивач вказував на те, що 23 листопада 2015 року відповідач був зарахований до аспірантури з відривом від виробництва до ННІ !Інститут геології» на навчання з 01 грудня 2015 року за державним замовленням та укладено Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення №138 від 01 грудня 2015 року. Наказом ректора №600-34 від 20 жовтня 2017 року на підставі рішення кафедри ОСОБА_4 відраховано з аспірантури з відривом від виробництва з 01 жовтня 2017 року, у зв'язку з невиконанням індивідуального плану роботи без поважних причин.

Позивач вказує на те, що відповідно до умов Угоди аспірант зобов'язаний виконувати індивідуальний плат роботи; аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований, зокрема, через невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, відшкодовує вартість навчання згідно з законодавством України. У добровільному порядку ОСОБА_4 відмовився відшкодовувати витрати, понесені університетом на його навчання.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 22 листопада 2018 року позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка кошти в загальному розмірі 19876 гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 298 гривень 07 копійок.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач Київський національний університет ім. Т.Шевченка та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача виплаченої йому стипендії та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що виплачена відповідачу стипендія має бути повернута як безпідставно набуте майно, оскільки він свідомо не виконував індивідуальний план роботи від час навчання в аспірантурі, за що і був відрахований, і що, відповідно, свідчить про його недобросовісність, та є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ОСОБА_4 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини: Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Судом встановлено, що наказом ректора №820-34 від 23 листопада 2015 року відповідача ОСОБА_4 було зараховано до аспірантури з відривом від виробництва до ННІ «Інститут геології» Київського національного університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю 04.00.05 «Геологічна інформатика» на навчання з 01 грудня 2015 року з призначенням наукового керівника ОСОБА_5.

Між сторонами укладено угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення №138 від 01 грудня 2015 року.

26 вересня 2017 року на засіданні Вченої ради ННІ «Інститут геології» Київського національного університету ім. Т. Шевченка прийнято рішення про відрахування з 01 квітня 2017 року аспіранта другого року навчання ОСОБА_4 з аспірантури за невиконання індивідуального плану навчання і втрати зв'язку з кафедрою та науковим керівником , протокол №2.

Наказом ректора №600-34 від 20 жовтня 2017 року на підставі рішення вченої ради ННІ «Інститут геології» університету №2 від 26 вересня 2017 року ОСОБА_4 відраховано з аспірантури з відривом від виробництва з 01 жовтня 2017 року, у зв'язку з невиконанням індивідуального плану навчання.

У відповідності з довідкою розрахунком на навчання ( а.с.71-74) відповідача у справі було витрачено на навчання 19876 грн. та виплачено 82741 грн. 20 коп. стипендії.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідно до умов угоди, укладеної між сторонами, відповідач, як аспірант, у разі невиконання індивідуального плану без поважних причин, взяв на себе зобов'язання відшкодувати університету вартість навчання згідно з чинним законодавством.

Вартість навчання яке підлягає відшкодуванню місцевим судом визначено в розмірі 19876 грн.

Встановивши, що стипендія відповідачу ОСОБА_4 виплачувалася добровільно як засіб для існування, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого суду в цій частин з наступних підстав :

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України та умовами угоди, укладеної між сторонами.

Нормами статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від їх виконання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи достовірно встановлено та не оспорюється самим відповідачем, що ОСОБА_4 порушив зобов'язання перед Університетом, не дотримавши вимог законодавства України та Угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення № 138 від 01 грудня 2015 року в частині його зобов'язання виконувати індивідуальний план роботи та своєчасного подання його відділу аспірантури.

Зобов'язання за договором про надання послуг з навчання в аспірантурі повинні виконуватись обома сторонами належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від їх виконання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.99 N 309 затверджено "Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів", яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Згідно п. 19 вказаної постанови КМУ, до терміну навчання в аспірантурі або перебування в докторантурі не включається період хвороби (тривалістю понад один місяць), знаходження у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також відсутність з інших поважних причин, передбачених законодавством України. Вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи оцінює обставини, що виключили можливість працювати над дисертацією, і визначає термін, на який продовжується навчання в аспірантурі або докторантурі (як правило, не більше одного року).

Відповідно до п. п. 1,2 п. 22 вказаної Постанови, аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи.

Згідно вимог п. 22 Постанови КМУ та п. 3.1 зобов'язань укладеної Угоди з Відповідачем, аспірант у разі відрахування з наведеної вище підстави, про яку не вказано, що вона відноситься до поважних причин, зобов'язаний відшкодувати вартість навчання в аспірантурі, тобто повернути державі (через Позивача) отримані грошові кошти за весь період навчання.

Відповідно до п. 1 зобов'язальної частини Угоди, у разі невиконання індивідуального плану без поважних причин, зокрема, аспірант зобов'язується відшкодувати університету вартість навчання згідно з чинним законодавством / а.с. - 6 /.

Відповідно до розрахунку оплати праці наукового керівника ОСОБА_5 за одного аспіранта ОСОБА_4, станом на 30 вересня 2017 року, університетом за два навчальні роки загалом витрачено 19876 грн. 00 коп. / а. с. 86 /.

При цьому суд обґрунтовано взяв до уваги дані бухгалтерської звітності Університету та Методику розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта затверджену постановою КМ України № 346 від 20 травня 2013 року.

Рішення суду в частині суми витрат в розмірі 19876 грн. апелянтом не оспорюється.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що відповідач ОСОБА_4 внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань та невиконання індивідуального плану навчання в аспірантурі, має відшкодувати позивачу кошти, витрачені Університетом на його навчання.

Поряд з цим, суд не погоджується з висновками місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача виплаченої йому стипендії.

Так, згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.

Підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється за рахунок, зокрема, коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства (підпункт 1 пункту 4 ПКМ № 309).

Пунктом 13 ПКМ № № 309 визначено, що особам, зарахованим за державним замовленням до аспірантури з відривом від виробництва або докторантури, стипендія призначається з дня їх зарахування, а тим, які навчаються в аспірантурі або докторантурі за контрактом, - відповідно до умов контракту.

Аспіранти і докторанти мають право на отримання державної стипендії встановленого розміру у разі зарахування на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням (підпункт 4 пункту 15 ПКМ № 309).

Відповідно до підпункту 4 пункту 16 ПКМ № 309 аспіранти і докторанти зобов'язані виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача відраховано з аспірантури за невиконання індивідуального плану.

Згідно з пунктом 22 Положення № 309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Суд першої інстанції помилково вважав, що виплачена аспіранту стипендія не входить до витрат університету на його навчання.

Згідно довідки про доходи (а.с. 73) за період навчання у Київському національному університету імені Т.Шевченка з грудня 2015 року по вересень 2017 року було виплачено 82741 гривню 20 копійок стипендії, з яких утримано на оплату податків та зборів 6735 гривень 90 копійок та 566 гривень 72 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 має відшкодувати університету виплачену йому та реально отриману ним стипендію в сумі 82741грн. 20 коп..

Посилання місцевого суду на норми ч. 1 ст. 1215 ЦК України, у відповідності до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, апеляційний суд вважає помилковим.

Вказана норма матеріального права на правовідносини сторін не поширюється.

Невиконання ОСОБА_4, як аспірантом, індивідуального плану роботи свідчить про його недобросовісність виконання умов контракту, укладеного між сторонами, та є підставою для покладення на відповідача зобов'язання за порушення його умов. Обов'язок відшкодувати витрати на навчання в тому числі отриману стипендію випливає з договірних правовідносин, та спеціальних нормативних актів закону України « Про вищу освіту» ат вимог ПКМ України № 309 від 01.03.1999 року.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач, як на підстави позову.

Доводи апелянта в частині невідповідності висновків місцевого суду щодо недобросовісності відповідача внаслідок невиконання індивідуального плану роботи аспіранта та наявності підстав для стягнення з нього на користь університету виплаченої йому стипендії, як складової витрат на його навчання, знайшли своє підтвердження в ході перегляду рішення суду першої інстанції.

Підстави щодо невірного застосування вимог ст. 1215 ЦК України зазначено вище.

Обов'язок відшкодувати витрачені на навчання аспіранта витрати, в тому числі отриману стипендію, виникає внаслідок договірних правовідносин та відповідно до вимог ПКМ України № 309 від. 01.03.1999 року.

Суд апеляційної інстанції вважає також заперечення ОСОБА_4 про відсутність підстав для стягнення з нього отримуваної стипендії необґрунтованими, з наведених вище підстав. Зокрема, він був відрахований з числа аспірантів саме за невиконання індивідуального плану навчання ( а.с.7), що є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності в вигляді відшкодування витрат за навчання, в тому числі і отриманої стипендії.

Посилання ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву ( а.с.46-48) на вимогу Закону України «Про вищу освіту» .в частині, що відшкодування коштів пов'язано з умовою реалізації повторного права на повторний вступ до аспірантури за державним замовленням, є необґрунтованим.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Внаслідок невиконання аспірантом ОСОБА_4 своїх зобов'язань за умовами контракту, були порушені майнові права позивача та у ОСОБА_4 виник обов'язок повернути витрачені на його навчання кошти, в тому числі і отримувану стипендію.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги спростували висновки місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача виплаченої йому стипендії.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 22 листопада 2018 року в частині розміру стягуваної суми витрат на навчання, стягнувши з ОСОБА_4 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка кошти в загальному розмірі (19876 +82741,20 ) = 102617,20 грн.

Враховуючи висновок апеляційного суду про зміну рішення суду та задоволення апеляційної скарги, розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України,

Так, відшкодуванню підлягають 3846,32 гривні сплаченого позивачем до суду першої та апеляційної інстанцій судового збору ((2194,91+3292)х70,1%).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка - задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 22 листопада 2018 року - в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати.

Змінити рішення суду в частині розміру стягуваної суми витрат на навчання та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка кошти на відшкодування витрат на навчання в загальному розмірі 102617,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка в рахунок компенсації сплачених позивачем судових витрат 3846 гривень 32 копійки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.А. Гальонкін Г.Л. Карпушин