ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м.Херсон

Номер справи: 334/313/19

Номер провадження: 22-ц/819/1552/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Ігнатенко П.Я.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О.П. від 16 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дійсним спадкового договору,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.08.2017 року між нею та ОСОБА_5 укладено спадковий договір, згідно якого останній (відчужувач) після своєї смерті передає у власність їй (набувачу), а набувач приймає після смерті відчужувача у власність земельну ділянку площею 11,14 га, розташовану на території Озерянської сільської ради, кадастровий номер :01:029:0013, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою використання її для сільськогосподарських потреб. Сторони оцінили земельну ділянку, яка є предметом даного договору, в 120 000,00 грн.

Також ОСОБА_1 вказала, що пунктом 8 спадкового договору на неї (набувача) покладено обов`язок впродовж 10 календарних днів з моменту укладення договору, тобто до 10.08.2017 року включно укласти з відчужувачем, дружиною відчужувача ОСОБА_2 і сином відчужувача ОСОБА_4 договір про прощення боргу, який виник з позики, отриманої 16.03.2009 року в сумах 6890 доларів США та 2600 Євро. На виконання вказаного пункту спадкового договору, 07.08.2017 року між нею (кредитор) і ОСОБА_5 , відповідачем ОСОБА_6 , третьою особою ОСОБА_4 (боржники) укладено договір прощення боргу за договором позики від 16.03.2009 року, за яким кредитор звільняє боржників від виконання усіх обов`язків, зазначених у п. 1.1 даного Договору, і договір позики є припиненим.

Окрім того позивачка зазначила, що згідно п.10 спадкового договору, він підлягає нотаріальному посвідченню впродовж одного місяця з моменту його укладення, тобто до 31.08.2017 року. У зв`язку з чим, сторони дійшли згоди, що спадковий договір буде посвідчено 21.08.2017 року у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корицькоrо О.Д., однак 21.08.2017 року ОСОБА_5 не з`явився до приватного нотаріуса Корицького О.Д. для посвідчення спадкового договору. В подальшому вони домовилися посвідчити спадковий договір у того ж нотаріуса 28.08.2017 року, однак цього дня ОСОБА_5 помер, у зв`язку з чим спадковий договір не був посвідчений нотаріусом.

ОСОБА_1 вказала, що оскільки спадковий договір відповідно до приписів ст. 1304 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, позивач виконав свої зобов`язання за договором, однак ОСОБА_5 ухилявся від нотаріального посвідчення спадкового договору, тому існують всі підстави для визнання спадкового договору дійсним. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №2203/02-14 виданою 16.11.2018 року Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Окрім того, пунктом 20 спадкового договору ОСОБА_5 призначив відповідача особою, що буде здійснювати контроль над виконанням набувачем даного договору після смерті відчужувача.

На підставі викладеного, позивачка просила: визнати дійсним спадковий договір, укладений 01.08.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2019 року матеріали даної справи передано на розгляд Генічеського районного суду Херсонської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

У липні 2019 року відповідач ОСОБА_2 подала до Генічеського районного суду Херсонської області відзив на позовну заяву, в якому визнала позов в повному обсязі і вважає його таким, що підлягає задоволенню. У відзиві зазначила, що в рахунок позики, отриманої 16.03.2009 року нею, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у позивачки в сумах 6890 доларів США та 2600 Євро, її чоловік ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_1 01.08.2017 року спадковий договір про передачу у власність останній після його смерті земельної ділянки площею 11,14 га. Договір відповідно до приписів ст.1304 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню. Сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, позивачка виконала свої зобов`язання за договором, однак ОСОБА_5 ухилявся від нотаріального посвідчення спадкового договору. Таким чином, існують всі підстави для визнання спадкового договору дійсним.

Третя особа - ОСОБА_4 надав суду пояснення на позовну заяву, в яких просив позов задовольнити в повному обсязі.

У своїх письмових поясненнях третя особа - ОСОБА_3 зазначив, що вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Просив його задовольнити.

16 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до суду заяву про затвердження мирової угоди між сторонами, в якій просили суд на підставі ст. 207 ЦПК України затвердити мирову угоду та закрити провадження у даній справі. Зазначили, що досягли мирової угоди щодо вирішення спору на таких умовах: у зв`язку з укладенням 01.08.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спадкового договору, ухиленням ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення цього договору, сторони дійшли згоди про визнання дійсним спадкового договору та про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 11,14 га, розташованої на території Озерянської сільської ради, кадастровий номер :01:029:0013, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою використання її для сільськогосподарських потреб.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16 липня 2019 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання дійсним спадкового договору відмовлено. У затвердженні мирової угоди між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов повністю задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 не заперечували проти апеляційної скарги, просять її задовольнити. ОСОБА_4 просить розглядати справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_3 у своєму відзиві на апеляційну скаргу підтримав скаргу, просить її задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

В ході апеляційного розгляду позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. З`явився її представник за довіреністю - Матохнюк А.А., який апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Адвокат Мартиненко А.В., який діє від імені ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Сторони подали заяву про затвердження мирової угоди (зміст як в суді першої інстанції), підписану також і третіми особами, в якій просили на підставі ст. 207 ЦПК України затвердити мирову угоду та закрити провадження у даній справі. В заяві зазначено, що сторони досягли мирової угоди щодо вирішення спору на таких умовах: у зв`язку з укладенням 01.08.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спадкового договору, ухиленням ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення цього договору, сторони дійшли згоди про визнання дійсним спадкового договору та про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 11,14 га, розташованої на території Озерянської сільської ради, кадастровий номер :01:029:0013, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою використання її для сільськогосподарських потреб.

Херсонським апеляційним судом ухвалою від 24 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди і продовжено розгляд справи.

В наступне судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, позивачка подала заяву про розгляд справи без їх участі, при цьому підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 та її адвокат Мартиненко А.В. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили.

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, просили розглядати справу без їх участі.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних, вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до положень п. 15 Розділу Х Перехідних положень ЗК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року (на момент розгляду справи - 01 січня 2020 року), не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, (а також, в редакції на момент розгляду справи - земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до пункту 21 цього розділу або передані до комунальної власності відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"), крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну відповідно до закону (в редакції на момент розгляду справи - (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків) та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року (на момент розгляду справи 01.01.2020 року), в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №046282, виданого Генічеським районним відділом земельних ресурсів 29.08.2003 року на підставі розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області №112/03 від 11.03.2003 року власником земельної ділянки площею 11,14 га, кадастровий номер :01:029:0013, розташованої на території Озерянської сільської ради, є ОСОБА_5 (а.с. 8-9).

Згідно наданої в ході розгляду справи копії спадкового договору від 01.08.2017 року в простій письмовій формі ОСОБА_5 (відчужувач) після своєї смерті передає у власність ОСОБА_1 (набувач), а набувач приймає після смерті відчужувача у власність земельну ділянку площею 11,14 га, розташовану на території Озерянської сільської ради, кадастровий номер :01:029:0013, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою використання її для сільськогосподарських потреб. Згідно пункту 8 даного договору на набувача покладено обов`язок впродовж 10 календарних днів з моменту укладення договору, тобто до 10.08.2017 року включно укласти з відчужувачем, дружиною відчужувача ОСОБА_2 і сином відчужувача ОСОБА_4 договір про прощення боргу, який виник з позики, отриманої 16.03.2009 року в сумах 6890 доларів США та 2600 Євро (а.с. 6-7).

Згідно копії договору від 07.08.2017 року між ОСОБА_1 (кредитор) та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (боржники) щодо прощення боргу за договором позики від 16.03.2009 року, сторони в п. 1.1. зазначили, що на момент підписання даного Договору відповідно до договору позики від 16.03.2009 року, який оформлений розпискою від 16.03.2009 року, боржники зобов`язані сплатити кредитору суму позики у розмірі 6 890 доларів США і 2 600 євро. Пунктом 1.2. передбачено, що кредитор звільняє боржників від виконання усіх обов`язків, зазначених у п.1.1. даного договору і договір позики є припиненим (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.08.2017 року, виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Згідно довідки № 2203/02-14 від 16.11.2018 року, виданої Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2 (а.с. 23).

Оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції погоджується із цими висновками з огляду на таке.

Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. Така правова позиція міститься в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та викладена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 648/3671/16-ц.

Враховуючи, що сторони не заперечують та визнають той факт, що спадковий договір укладено в рахунок прощення боргу, та оцінюючи правову природу спірного договору, у даному випадку мало місце відчуження земельної ділянки, оскільки ст. 1217 ЦК України передбачено лише два види спадкування за заповітом та за законом. Спадкування шляхом укладення спадкового договору чинним законодавством не передбачено, в самому визначені спадкового договору в ст. 1302 ЦК України його сторонами зазначені відчужувач та набувач, отже законодавець визначив його правову природу, цей договір не є безвідплатним, а така ознака не притаманна переходу права власності в порядку спадкування. До набувача за спадковим договором переходить тільки право, а в порядку спадкування до спадкоємців переходять також і обов`язки спадкодавця. Таким чином, відчужуване за спадковим договором майно не має статусу спадщини та не потребує вчинення певних дій щодо його прийняття та оформлення відповідним свідоцтвом.

З огляду на вищевикладене, укладенням спадкового договору, його сторони в порушення статті 6 ЦК України незаконно відступили від пункту 15 розділу X Перехідних положень ЗК України, яким встановлено заборону на відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому зміст спірного правочину суперечить нормам ЦК України та ЗК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Отже, суд першої інстанції правильно встановивши, що умови мирової угоди суперечать закону, відмовив у її затвердженні та з урахуванням законодавчої заборони відчуження земель сільськогосподарського призначення відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання дійсним спадкового договору про перехід права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Законодавець заборонив будь-яке відчуження таких земель, окрім спадкування та обміну.

Суд першої інстанції правильно застосував зазначені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначений договір укладено всупереч положень пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у затвердженні мирової угоди, яка не відповідає нормам чинного законодавства та про відмову у задоволенні позову про визнання дійсним спадкового договору.

Окрім того, спадковий договір відповідно до вимог ст. 1304 ЦК України підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин, визнання дійсним спадкового договору з підстав ч. 2 ст. 220 ЦК України неможливо, оскільки зміст правочину про перехід права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення суперечить п. 15 Розділу Перехідних положень ЗК України, згідно якого договори про відчуження земель з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва укладені під час дії заборони є недійсними з моменту їх укладення.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони спадкового договору досягли згоди щодо всіх істотних умов цього договору, а ОСОБА_5 за життя ухилявся від його нотаріального посвідчення, - колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не спростовують висновки суду про те, що як зазначено вище - зміст спірного правочину, предметом якого є відчуження земель сільськогосподарського призначення, суперечить вимогам чинного законодавства щодо прямої заборони відчуження таких земель, отже підстав для застосування ч. 2 ст. 220 України та визнання правочину дійсним немає.

Посилання скаржника на те, що спадковий договір є одним із способів передачі майна у спадщину, що не заборонено пунктом 15 розділу Х Перехідних положень ЗК України є безпідставними, оскільки законом визначено лише два види спадкування: за заповітом та за законом, а перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування. Аналогічна правова позиція про те, що спадковий договір не є окремим видом спадкування, викладена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 648/3671/16-ц.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції не спростовують і не є підставою для скасування чи зміни оскарженого рішення.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки порушення норм матеріального та процесуального права, які б вказували на неправильність вирішення спору не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374,375,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 16 липня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Головуючий підпис П.Я.Ігнатенко

Судді: підпис Л.П. Воронцова

підпис О.М.Полікарпова

З оригіналом згідно:

Копія постанови оформлена 01 листопада 2019 року

Постанова набрала законної сили 31 жовтня 2019 року

Суддя П.Я. Ігнатенко

Помічник судді І.О.Сайчук