Справа №642/207/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Проценко Л.Г.
за участю секретаря Канаєвої К.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 29.01.2019р. було відкрито провадження у справі та позов призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.
Від представника позивача не надходило клопотань про розгляд справи в загальному порядку.
Відповідач відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
08.09.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник виявив бажання оформити кредитну карту (аркуш справи 12). Разом із цим, ця анкета-заява не містить відмітки, яку саме кредитну карту «універсальна», «зарплатна», «gold», «пенсійна», «сберкнижка» чи «дебетова особиста карта» бажав отримати відповідач. Ця заява не містить й відмітки щодо розміру бажаного ліміту. Також, дуже дрібним шрифтом зазначено, що договір між позичальником та банком складається з заяви, пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів. (а.с. 12)
Поданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 55 днів пільгового періоду» де зазначено процентну ставку та розмірі пені (а.с. 13), суд не може приймати як належний та допустимий доказ, оскільки, він містить підпис невстановленої особи (без зазначення прізвища) та дату 25.09.2010р., що не відповідає даті укладення договору і неможливо достовірно встановити, що саме з даними умовами погоджувався відповідач при укладенні кредитного договору. Окрім цього, в анкеті-заяві на а.с. 12 не було зазначено, що відповідач мав намір оформити саме кредитку «Універсальна 55 днів пільгового періоду».
В своєму позову на а.с. 6 позивач зазначає, що нарахування штрафу за порушення грошових зобов'язань позичальником більш ніж на 30 днів, в розмірі 500 грн. +5% від суми позову передбачено пунктом 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг».
Проте, в поданому до суду витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 14-28) пункт 2.1.1.7.6 (зворотній бік аркушу справи 23) викладений в такій редакції: «при порушенні клієнтом строків платежів по кожному по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначений банком термін.» Тобто, інше трактування, ніж вказане у позові.
Відповідно до пункту 2.1.1.12.6.1 витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 25), на який позивач посилається в уточненому позові, у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до п.1. ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Судом встановлено, що позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 08.09.2010р., заборгованість за тілом кредиту по якому станом на 09.10.2018р. складає 1017,25 грн. та за процентами - 238,28 грн.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Що стосується виду кредитної картки, а також нарахування штрафів та пені, то позивач зазначив у позовній заяві відомості, які не відповідають поданим додаткам до позову.
Так, в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» та в уточнюючій заяві вказує, що пеня та штрафи передбачені п.п. 2.1.1.12.6.1 та 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг». Проте, вказані пункти «Умов та правил…» є відсилочними положеннями договору та посилаються на розміри пені і штрафів в «тарифах».
Подану разом із позовом «довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» суд не приймає в якості належного та допустимого доказу із вищевказаних у рішенні підстав.
В даному випадку, невизначеність із видом кредитної картки, щодо якої було укладено кредитний договір, а також відсутність конкретних тарифів, що діяли станом на 08.09.2010 року, за якими мають нараховуватися штрафні санкції, тягне за собою й невизначеність умов забезпечення виконання зобов'язання, оскільки різні види кредитних карток «універсальна», що пропонує ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачають різні розміри процентних ставок та різний порядок нарахування пені.
Позивач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при обґрунтуванні позову, зокрема правильність розрахунку боргу.
Таким чином на користь ПАТ КБ «Приват Банк» з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що складається з 1017,25 грн. заборгованості за кредитом, 238,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, що разом складає 1255,53 грн.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати що складаються із сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.
3,62 відсотків від суми сплаченого позивачем судового збору 1921,00 грн. дорівнює 69,54 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 258, 526, 1049, 1054 ЦК України , -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Л.Г. Проценко