Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 234/1327/17

провадження № 61-30146св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства щодо ОСОБА_4 , 2010 року народження, та внесення змін до актового запису про її народження.

Позов мотивований тим, що з січня 2009 року по серпень 2010 року ОСОБА_1 спільно проживав з ОСОБА_3 у с. Нова Миколаївка Барвінківського району Харківської області і перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах. У серпні 2010 року вони посварилися та відповідач повернулась до м. Краматорськ Донецької області. Про те, що вона завагітніла від нього та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_4 , відповідач йому не повідомила та самостійно зареєструвала народження доньки у відділі ДРАЦС. У подальшому вони помирилися та відповідач не заперечувала того, що народжена нею дитина є його донькою. З 2015 року ОСОБА_3 привозила до нього дитину, він спілкувався з донькою та брав участь у її вихованні. Проте, в останній час ОСОБА_3 перестала привозити до нього доньку, а наприкінці 2016 року він дізнався, що дитину забрали до дитячого будинку. Це стало причиною його звернення до суду, у зв`язку з чим, просив суд визнати його батьком дитини ОСОБА_5 , про що внести зміни до її актового запису про її народження.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Краматорський міський суд Донецької області рішенням від 04 травня 2017 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час вирішення справи (далі - ЦПК України 2004 року), суд відмовив у прийнятті визнання відповідачкою ОСОБА_3 позову, оскільки таке визнання суперечить закону, порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. ОСОБА_3 рішенням Краматорського міського суду від 11 серпня 2016 року була позбавлення батьківських прав щодо доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та іншої дитини - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке набрало законної сили. На даний час дівчинка є усиновленою, має змінені особисті дані та дані щодо батьків, проживає в іншій родині. Чинним законодавством гарантується таємниця усиновлення. Особа, яка була усиновлена, має право після досягнення нею чотирнадцяти років на одержання інформації щодо свого усиновлення. Таємниця усиновлення забезпечується також шляхом права усиновлювача бути записаним матір`ю, батьком дитини, права усиновлювача на зміну відомостей про місце народження та дату народження дитини, зміни прізвища, імені та по батькові особи, яка усиновлена.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою від 05 липня 2017 року Апеляційного суду Донецької області апеляційна скарга позивача відхилена, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована безпідставністю доводів апеляційної скарги стосовно того, що 11 серпня 2016 року при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав відповідача Краматорський міський суд Донецької області не з`ясував, хто є біологічним батьком дитини, не викликав його до суду і не з`ясував, чи бажає він стати батьком дитини і виховувати її, чим були грубо порушені права ОСОБА_1 на батьківство. Ці доводи стосуються судового рішення у справі № 234/8023/16-ц, в той час як позивач та його представник звернулися з апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції від 04 травня 2017 року у справі № 234/1327/17, тому це не є предметом дослідження апеляційним судом у даному випадку.Крім того, апеляційний суд зауважив, що ні позивач, ні його представник не наводять з якої саме причини усиновлення має бути скасоване, а скасування усиновлення не є предметом даного позову, тому такі доводи є необґрунтованими. Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційних скарг немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Краматорського міського суду від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 16 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щопри ухваленні рішення від 11 серпня 2016 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 Краматорський міський суд Донецької області не з`ясував, хто є біологічний батько дитини, не викликав його до суду і не з`ясував, чи бажає він стати батьком дитини і виховувати її, що не було взято до уваги апеляційним судом. Цим грубо порушені права ОСОБА_1 на батьківство. Суд не взяв до уваги визнання позову ОСОБА_3 , тобто показання відповідачки про те, що батьком дитини є позивач. Суди не взяли до уваги те, що ОСОБА_1 не просив повернути йому доньку, а лише бажав визнання себе батьком, що надає йому можливість спілкуватися з донькою у разі відмови нових батьків від батьківства, він буде мати першочергове право стати батьком своєї доньки. Суди не врахували положення статті 238 Сімейного кодексу України (далі - СК України) про можливість скасування усиновлення. Суд першої інстанції не призначив експертизу ДНК щодо батьківства позивача щодо ОСОБА_5 , не допитав свідків, яких бажав надати позивач, порушивши права позивача на захист. Вважає, що першочергове право на усиновлення має батько, про усиновлення іншими особами у нього не отримували згоду, чим були порушені його права. Не спитали про усиновленні доньки і думку матері.

Доводи інших учасників

Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Краматорський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області) подав заперечення щодо касаційної скарги, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення з огляду на усиновлення дитини, що унеможливлює задоволення вимог позивача.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорську Донецької області народилася ОСОБА_4 , матір`ю якої є ОСОБА_3 , відомості про батька зазначені на підставі частини першої статті 135 СК України, актовий запис №1415 від 12 жовтня 2010 року Краматорського міському відділу ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року у справа № 234/8023/16-ц за позовом органу опіки та піклування виконкому Краматорської міськради (треті особи - адміністрація центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради, адміністрація комунальної установи охорони здоров`я «Краматорський будинок дитини «Антошка») до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав щодо її дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідачка особисто приймала участь у судовому засіданні, рішення суду не оскаржила, судове рішення набрало законної сили 23 серпня 2016 року.

Із заявою про надання їй права на побачення з дитиною та з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до статей 168, 169 СК України ОСОБА_3 не зверталася.

Згідно з довідкою Краматорського міського відділу ДРАЦС та органу опіки та піклування малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була усиновлена на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 листопада 2016 року, у зв`язку з чим внесені відповідні зміни до актового запису про її народження.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У справі відсутні будь-які фактичні данні, які підтверджують позовні вимоги позивача.

Відповідно до журналу судового засідання від 04 травня 2017 року клопотань від осіб, які брали участь у розгляді справи не надходило.

У матеріалах справи відсутні клопотання позивача і його проедставника про забезпечення чи витребування доказів.

Припущення позивача про те, що усиновлення може бути скасоване або учиновлювачі можуть відмовитися від дитини, не впливає на законність оскаржуваних судових рішень, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року). Відповідні обставини на час вирішення справи та розгляду касаційної скарги відсутні.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з неможливості задоволення позову про визнання батьківства на підставі його визнання відповідачем, а також визнання нею обставин, викладених у позовній заяві.

Згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У цій справі іншими особами, які беруть участь у справі, обставини, викладені у позовній заяві, не визнавалися.

Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки для постановлення рішення про задоволення позову відсутні законні підстави, визнання позову суперечить правам і інтересам інших осіб.

У параграфі 36 рішення у справі «Калачьова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді скарги про встановлення батьківства суди повинні приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини.

Вирішуючи дану справу суди врахували інтереси дитини, яка на час розгляду справи була усиновлена відповідно до приписів СК України, що не вимагали отримання згоди того з батьків, який є невідомим.

Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з пунктом 1 частини першої стаття 219 СК України усиновлення дитини без згоди батьків дитини провадиться, якщо вони є невідомими.

Не вимагається згода батьків, які позбавлені батьківських прав (пункт 4 частини першої статті 219 СК України). Наслідком позбавлення батьківських прав є втрата прав, заснованих на спорідненні з дитиною (стаття 166 СК України), а відповідно, якщо на момент здійснення усиновлення такі особи не були поновлені у батьківських правах, вони не мають юридичного зв`язку з дитиною.

Відповідно до частини другої статті 169 СК України поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнано недійсним.

Згідно зі статтею 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Відповідно до статті 226 СК України гарантується право на таємницю усиновлення, а саме: на таємницю перебування на обліку тих, хто бажає усиновити дитину, пошуку дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення та її розгляду, рішення суду про усиновлення. Дитина, яка усиновлена, має право на таємницю, у тому числі і від неї самої, факту її усиновлення. Особа, яка була усиновлена, має право після досягнення нею чотирнадцяти років на одержання інформації щодо свого усиновлення.

Відповідно до ст.227 СК України усиновлювач має право приховувати факт усиновлення від дитини, яка ним усиновлена, і вимагати нерозголошення цієї інформації особами, яким стало відомо про неї як до, так і після досягнення дитиною повноліття. Усиновлювач має право приховувати від дитини факт її усиновлення, якщо розкриття таємниці усиновлення може завдати шкоди її інтересам. Якщо усиновлюється дитина, яка не досягла семи років, службові особи при виявленні її згоди на усиновлення зобов`язані вживати заходів щодо забезпечення таємниці усиновлення від самої дитини.

Також статтею 228 СК України передбачено забезпечення таємниці усиновлення, яке полягає у тому, що особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним. Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом.

Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 СК України, тобто шляхом права усиновлювача бути записаним матір`ю, батьком дитини, права усиновлювача на зміну відомостей про місце народження та дату народження дитини, зміни прізвища, імені та по батькові особи, яка усиновлена.

Згідно зі статтею 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

Відомості про усиновлювачів як про батьків були внесенні до актового запису про народження ОСОБА_5 .

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, також не впливають на законність оскаржуваних судових рішень, оскільки стосуються справи про позбавлення батьківських прав відповідача, що виходить за межі предмету спору щодо встановлення батьківства позивача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання батьківства щодо ОСОБА_4 та внесення змін до актового запису про її народження з огляду на недоведеність позовних вимог і враховуючи інтереси дитини, яка на час розгляду справи є усиновленою.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов