Справа №333/7318/18
Провадження №2/333/794/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Степна, 109 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

28.12.2018 року до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням звернулась позивач, яка зазначила, що вона є власником житлового будинку № 109 по вул. Степній у м. Запоріжжя на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2007 року. Відповідачем по справі є колишня невістка, яка з 24.10.1981 року у будинку не проживає. Відповідач мешкала разом із своїм чоловіком (сином позивача) ОСОБА_3, але у 1982 році вони забрали свої речі і виїхали з будинку. Потім шлюб між ними було розірвано. Відповідач не бере участі в утриманні будинку, не сплачує за комунальні послуги, але зніматися добровільно з реєстрації не бажає. Наявність реєстрації ставить ОСОБА_1 у тяжке матеріальне становище через сплату комунальних платежів в повному обсязі та не дає можливості розпоряджатись власним майном. Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком № 109 по вул. Степній в м. Запоріжжя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити її позовні вимоги, так як реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їй в здійсненні права розпорядження власністю та ставить її у тяжке матеріальне становище через сплату комунальних платежів у повному обсязі. Додатково пояснила, що з колишнею невісткою стосунки не підтримує, місце її проживання та контакти невідомі, тому знятись з реєстрації добровільно відповідач не може. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не надано.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона є сусідкою позивача, у них добрі родинні стосунки і вона часто буває у неї в гостях. Відповідачку вона ніколи не бачила, знає, що син ОСОБА_1 ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_2, але розлучився дуже давно.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є подругою позивачки. Колишню невістку позивачки вона ніколи не бачила, але знає, за слів ОСОБА_1, що вона розлучилась з її сином і мешкає із своєю сімєю за іншою адресою. Сторонніх речей у будинку нема.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2007 року ОСОБА_1 є власником будинку № 109 по вул. Степній в м. Запоріжжя. Рішення суду набуло законної сили 30.10.2007 року (а.с. 7-8).

Факт не проживання ОСОБА_2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Степна, буд. 109 підтверджено актом про не проживання № 347 від 12.07.2018 року, який складено головою квартального комітету ОСОБА_6 (а.с. 14), за участю сусідів позивача.

Також факт не проживання відповідача підтверджено свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_4, допитаними в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів

їх сімей та інших осіб.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Підстави припинення сервітут визначені у статті 406 ЦК України. Ними, зокрема, є припинення обставин які були підставою для встановлення сервітуту.

Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідача за адресою будинку позивача, яка є її власністю, перешкоджає останній в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні, вимагає від неї додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у будинку.

Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У звязку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Степна, 109 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 109 по вул. Степна в м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Степна, 109 сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.03.2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод