22-ц/804/2776/19
265/7059/15-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/7059/15-ц

Номер провадження 22-ц/804/2776/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариса Семенівна

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2019 року, у складі судді Шиян В.В., дата складення повного судового рішення 05 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними: заяви від 19 травня 2012 року (рег.488) про проведення повного розрахунку за договором іпотеки від 15 грудня 2008 року (рег.8215), заяви про вилучення обтяження об`єкту нерухомого майна від 19 травня 2012 року (вх.45221079), повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 19 травня 2012 року (вх.45221083).

Позовна заява мотивована тим, що 15 грудня 2008 року між ним, як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 . Цей договір зареєстрований у Державному реєстрі іпотек за № 8215. 19 травня 2012 року приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шабадаш Л.С. засвідчила його заяву про відсутність заборгованості, а отже припинила договір іпотеки від 15 грудня 2008 року. Не погоджуючись з діями нотаріуса, просив визнати дії нотаріуса незаконними оскільки заяву у нотаріальну контору про те, що борг повністю повернуто він написав під загрозою фізичної розправи. Приватний нотаріус Шабадаш Л. С. не мала законних прав оформляти розірвання Договору іпотеки від 15 грудня 2008 року, оскільки договір іпотеки був посвідчений нотаріусом Рябоконь Ю. С., а тому тільки остання мала право, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами у редакції, яка була чинним станом на 19 травня 2012 року, посвідчити договір про розірвання договору іпотеки. Крім того, 19 травня 2012 року він не мав при собі паспорта, а нотаріус Шабадаш Л.С. не встановила його особу під час вчинення зазначеної нотаріальної дії, чим порушила вимоги статті 43 Закону України «Про нотаріат». Також приватним нотаріусом Шабадаш Л. С. не встановлено дійсні наміри та волевиявлення позивача під час написання зазначеної заяви, чим порушені вимоги статті 44 Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою Орджоніквдзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2019 року провадження у справі закрито.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою про закриття провадження у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про закриття провадження, не з`ясував характер спірних правовідносин, оскільки визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили. Заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило.

Позивач в апеляційній скарзі просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі за п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а взагалі не підлягає судовому розгляду у зв`язку з відсутністю спору, що виключає можливість звернення до суду.

З висновками суду погодитися не можна, враховуючи наступне.

Зі справи вбачається, що 15 грудня 2008 року між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю. С. за реєстровим № 8215 (далі - договір іпотеки).

Як зазначено в пункті 1.1. договору іпотеки, цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця на підставі договору позики грошей від 15 грудня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем і іпотекодержатем у простій письмовій формі (далі - основний договір) та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно з умовами пункту 1.3. цього договору позики в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 2.1. договору іпотеки сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 204000 грн. Оцінка предмета іпотеки проведена за згодою сторін з урахуванням ринкових цін та обсягу можливих витрат, пов`язаних з його реалізацією.

У зв`язку з укладенням договору іпотеки, 15 грудня 2008 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю. С. накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 до припинення чи розірвання договору іпотеки.

11 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю. С. за реєстром № 8215, реєстровий номер 1492, відповідно до якого внесені в пункти 1.1., 1.2., 2.1. та в розділ 5 в цілому договору іпотеки зміни та доповнення, та пункти викладені в новій редакції, яка передбачає зміну суми основного боргу на суму 210000 грн з виплатою відсотків за ставкою в розмірі 6 % щомісяця та зміну умов погашення боргу. Додатковим договором встановлено оцінку предмету іпотеки в сумі 285 600 грн. Також сторони домовилися, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, внесеного в договір, про задоволення вимог іпотекодержателя. В разі невиконання умов цього договору іпотекодавцем, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке вважається та має силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя, визначає позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку.

02 квітня 2010 року між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) був укладений додатковий договір до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю. С. за реєстром № 8215, реєстровий номер 1182, відповідно до якого внесені в пункти 1.1., 1.2. ,2.1. в цілому договору іпотеки зміни та доповнення, та зазначені пункти викладені в новій редакції, зокрема: «1.2. Зміст основного зобов`язання за договором позики грошей та додаткового договору до нього, що забезпечено іпотекою: позикодавець (за цим договором - іпотекодержатель) на умовах позики згідно зі статтями 1046 - 1053 ЦК України передав у борг позичальнику (за цим договором іпотекодавець) грошові кошти в розмірі 460000 грн з виплатою відсотків за ставкою в розмірі 8,4 % щомісяця, в разі сплати відсотків в строки, зазначені в договорі позики та додатковому договорі до нього, зі строком повернення боргу до 02 жовтня 2010 року.».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики б/н, відповідно до умов якого остання отримала позику в сумі 460000 грн зі строком повернення до 02 жовтня 2010 року. Відповідно до пункту 2 договору позика надається під заставу майна: квартири АДРЕСА_1 . Документи на заставлене майно будуть знаходитися у заставодержателя до повного погашення боргу позичальником.

19 травня 2012 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С. заяву, реєстровий номер 488, в якій зазначив, що ОСОБА_2 здійснила повний розрахунок з ним згідно з договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Рябоконь Ю. С. 15 грудня 2008 року за реєстром № 8215. В заяві вказав, що будь-яких претензій, які б стосувалися розрахунків за вищевказаним договором іпотеки він до ОСОБА_2 не має.

Одночасно позивач звернувся із заявою про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна, а саме спірної квартири, та з повідомленням про виключення запису з Державного реєстру іпотек на підставі заяви про повний розрахунок.

На підставі поданої ОСОБА_1 заяви про повний розрахунок із ним відповідачем ОСОБА_2 , приватний нотаріус Шабадаш Л.С. за реєстром № 491 зняла заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 , та вилучила з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження об`єкта цього нерухомого майна.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 не виконала перед ним своє зобов`язання за договором позики, який забезпечений договором іпотеки, в повному обсязі. Позивач зазначив, що вказані заяви останній написав під примусом, що його особистої волі на написання вказаних заяв не було, при цьому під час відвідування нотаріуса у ОСОБА_2 не було в наявності паспорта.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що заяви ОСОБА_1 від 19 травня 2012 року про проведення повного розрахунку та про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна, а також повідомлення про вилучення запису з Державного реєстру іпотек, є лише висловленим наміром позивача вчинити певні дії та без нотаріального посвідчення не встановлює для сторін ніяких прав та обов`язків, тому оскарження лише факту складення зазначених заяв та повідомлень не передбачено чинним законодавством , як спосіб захисту права. У зв`язку з цим, справа не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а взагалі не підлягає судовому розгляду у зв`язку з відсутністю спору, що виключає можливість звернення до суду.

З висновками суду погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно з статтями 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до статті 16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ухвалюючи судове рішення у справі суд першої інстанції не визначився в повному обсязі з характером спірних правовідносин, належним чином не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Таким чином, з точки зору апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі зазначеного не врахував та передчасно і помилково прийшов до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та про необхідність закриття провадження, не врахувавши, що подача вказаних заяв та повідомлень призвела до певних негативних наслідків для ОСОБА_1 , який був позбавлений можливості отримати задоволення своїх майнових інтересів за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача про те, що написання ним заяв та повідомлення, про визнання недійсними яких заявлено позов, здійснені ним під тиском і за цим фактом позивач звертався до правоохоронних органів.

Відтак, висновок суду про відсутність спору за даним зверненням ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з судового рішення, обґрунтовуючи свої висновки про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають судовому захисту і справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції послався на позиції Верховного Суду, висловлені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18 та від 06 лютого 2019 року у справі 522/12901/17-ц провадження № 14-503цс18.

Однак, як свідчить зміст наведених судових рішень суду касаційної інстанції, питання за якими зроблено висновки про відсутність підстав для судового розгляду звернень осіб, стосувалися рішень комісії щодо дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури, розглянутих в порядку адміністративного судочинства, та скасування протоколу засідання комісії щодо розгляду акта про порушення Правил користування електричною енергією та визнати дії комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, які не є тотожними тим вимогам, які розглядаються у даній справі за позовом ОСОБА_1 .

Крім того, висновки суду першої інстанції є суперечливими, оскільки в одному випадку суд посилається на вирішення поставлених ОСОБА_1 питань в іншому судовому процесі з ухваленням відповідного рішення, а в іншому випадку на непідсудність спору суду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції, як така, що постановлена із порушеннями норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, ст.379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 25 жовтня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б.Ткаченко