ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/3802/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/1593/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності :

представників позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року в складі судді Грищенко О.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 02 січня 2019 року,

у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором поставки,

в с т а н о в и в :

27 травня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 56034,43 грн заборгованості за договором поставки. Вимоги позову обґрунтувала тим, що 15 січня 2013 року з відповідачем уклала договір поставки № 1501, за умовами якого передала йому товар на суму 35175 грн, проте ОСОБА_4 вартість товару не оплатив. За неналежне виконання умов договору заявниця просила стягнути 35175 грн основного боргу, 20014,54 грн інфляційних втрат та 844,89 грн у якості 3% річних.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором № 1501 у сумі 35175 грн, 20014,54 грн інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 844,89 грн, а всього 56034,43 грн та 682,15 грн судового збору.

ОСОБА_4 з вказаним рішенням суду не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин у справі, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги заявник апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд у порушення вимог процесуального закону не задовольнив клопотання відповідача про виклик свідків, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивач не надала суду Міжнародні правила тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» у редакції 2010 року, про які йдеться у п. 1.2 договору поставки № 1501 від 15 січня 2013 року. Крім того, у видатковій накладній не вказана дата поставки товару, тобто насправді ніякого товару позивач відповідачу не передавала. Не надано позивачем також і доказів про замовлення відповідачем товарів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, а тому відповідно до вимог передбачених ч.3 ст.368 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне слухати справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які заперечили проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 15 січня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір поставки №1501, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався купити (прийняти та оплатити) товари, кількість, асортимент яких зазначені у специфікації, яка додається до договору і є його невід'ємною частиною (т. 1, а.с. 9-10).

Сторонами також обумовлено, що передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та його загальну вартість. На загальну вартість продукції нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством України. Дата, вказана покупцем у видатковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 4.2 договору поставки покупець оплачує товар або партію товару за цінами і по кількості згідно рахунку - фактури, шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата здійснюється протягом 14 банківських днів з дати поставки товару або партії товару покупцю на підставі належним чином оформлених актів приймання та рахунків - фактур постачальника.

На виконання умов договору поставки позивач передала відповідачу товар на загальну суму 35175 грн згідно з видатковою накладною № 17138 від 15 січня 2013 року (т. 1, а.с. 11).

З виписки про рух коштів на поточному рахунку № 2600****1904 ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що за період з 01 січня 2013 року по 01 січня 2015 року платежів від ОСОБА_4 не надходило (т. 3, а.с. 2-91).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав доведеним порушення прав позивача через невиконання відповідачем умов договору поставки, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 35175 грн. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому суд також задовольнив вимоги про стягнення 20014,54 грн інфляційних втрат та 844,89 грн 3% річних.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 ст. 662, ч. 1 ст. 663 ЦК України встановлено обов'язок продавця передати покупцеві визначений договором купівлі-продажу товар у строк, встановлений цим договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до п. 5.2 договору поставки № 1501 від 15 січня 2013 року покупець зобов'язаний сплатити вартість товару у порядку, передбаченому цим договором.

Як передбачено п. 4.2 договору поставки, покупець оплачує товар за цінами і по кількості згідно рахунку фактури шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата здійснюється протягом 14 банківських днів з дати поставки товару покупцю на підставі належним чином оформлених актів приймання та рахунків-фактур постачальника.

Форма розрахунків за договором поставки № 1501 від 15 січня 2013 року є безготівковою.

У видатковій накладній № 17138 від 15 січня 2013 року вказано розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», на який відповідач, як це передбачено умовами договору поставки, мав сплатити вартість отриманого ним товару на загальну суму 35175 грн (а.с. 11). Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що у встановлений договором поставки строк відповідач сплатив позивачу 35175 грн за товар згідно видаткової накладної, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_4 вказаної суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за 382 дні прострочення виконання грошового зобов'язання, що становить 844,89 грн.

Погоджується колегія суддів також і з розрахунком інфляційних збитків за період з 05 лютого 2013 року по 27 травня 2015 року у сумі 20014,54 грн, який відповідач не спростував, контррозрахунку суми збитків не навів.

Отже, відповідач порушив зобов'язання щодо сплати вартості переданого йому товару, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суму боргу із урахуванням інфляційних збитків та трьох процентів річних.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних прав відповідача, зокрема з приводу відхилення клопотань про виклик свідків, є безпідставними.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вказаних вимог процесуального закону, а також предмета доказування у даній справі, покази свідків у спірних правовідносинах не є тим засобом доказування, який може підтвердити чи спростувати обставину належного виконання відповідачем умов договору поставки в частині оплати вартості товару.

Крім того, обставини укладення договору поставки № 1501 від 15 січня 2013 року, а також волевиявлення ОСОБА_4 на реальне настання правових наслідків за цим договором були встановлені у цивільній справі № 592/8909/18 за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумирембуд», про визнання договору поставки недійсним, у якій рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Доводи скарги про те, що відповідач не отримував товар спростовуються його підписом у видатковій накладній № 17138 від 15 січня 2013 року, в якій також міститься опис і ціна поставленого товару.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо ненадання позивачем Міжнародних правил тлумачення термінів «ІНКОТЕРМ» у редакції 2010 року, а також замовлення відповідача на поставку товарів є формальними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За встановлених у справі обставин та з урахуванням зібраних у ній доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав позивача внаслідок невиконання відповідачем умов договору поставки в частині оплати вартості товару.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 04 квітня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик