Справа № 447/2495/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/254/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м.Львів

Справа № 447/2495/17

Провадження № 22ц/811/254/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Миколаєві Львівської області 14 листопада 2018 року (суддя Карбовнік І.М.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи: Більченської сільської ради Миколаївіського району Львівської області,

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування збитків,-

встановив:

13 листопада 2017 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування завданих збитків. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована в АДРЕСА_1. Його право власності стверджується Державним актом Серії НОМЕР_1 від 28 грудня 2012 року. Зазначає, що його земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідачів, огороджена металевою сіткою на металевих стовпчиках. Вказує, що відповідачі постійно пошкоджують стовпчики та нищать металеву сітку, у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів, однак у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Після останнього пошкодження майна він звернувся із заявою до Більченської сільської ради Миколаївського району. На підставі його заяви було створено комісію, яка 20 вересня 2017 року склала акт про пошкодження металевої сітки та вирубки плодових дерев. Стверджує, що діями відповідачів йому завдано майнову шкоду в розмірі 812 грн. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено. Стягнуто з позивача в користь відповідачів 5 600 грн. судових витрат за надання правничої допомоги.

Рішення оскаржив позивач, посилаючись на його незаконність. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав па землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно зі статтею 158 цього Кодексу земельні спори вирішуються, зокрема, судами. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_2 від 28 грудня 2002 року позивачу належить земельна ділянка загальною площею 0,242 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена земельна ділянка огороджена металевою сіткою на металевих стовпчиках. Вона межує із земельною ділянкою відповідачів. На протязі тривалого часу сторони конфліктують щодо межі земельних ділянок. У зв'язку з цим позивач двічі звертався в органи поліції, однак у порушенні кримінальної справи було відмовлено. У 2017 році позивач виявив пошкодження металевої сітки, стовпчика огорожі та двох дерев. Він з цього приводу звернувся до Більченської сільської ради. Комісією, створеною сільською радою, складено акт, з якого вбачається наявність пошкодження металевої сітки, видалення металевого стовпчика огорожі та факт вирубування двох дерев вишні. Комісія провела обміри земельної ділянки і встановила один межовий знак в кінці земельної ділянки позивача зі східної сторони, переставивши межовий знак в сторону земельної ділянки відповідачів, було відновлено межі земельної ділянки позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено хто саме здійснив пошкодження належного позивачу майна, обсяги пошкоджень та величину збитків у зв'язку з цим, оскільки докази такого відсутні.

У цій частині колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки інше не встановлено. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та розподілу судових витрат визначений статтями 137 і 14 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Кожен вид адвокатської діяльності (або їх сукупність, комплекс) можуть бути оцінені сторонами договору (адвокатом, клієнтом). Договір може подаватися до суду з моменту відкриття провадження у справі і до моменту ухвалення судового рішення у справі. Разом з договором повинні бути подані докази про проведені адвокатом дії та їх вартість. Строк подання таких доказів визначено ст. 83 ЦПК.

Розмір витрат має бути співмірним: зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Повинні враховуватися і положення частини 3 статті 141 ЦПК.

Відповідачами надано суду їх договори із адвокатом Бабій Б.М. У розділі 4 цих договорів передбачений розмір оплати послуг адвоката та зазначено, що вартість послуг обумовлена в акті погодження вартості юридичних послуг, підписаному сторонами, який є невід'ємним додатком до цього договору. Договором передбачено підписання сторонами акту виконаних робіт. Зазначені додатки до договору (акти) в матеріалах справи відсутні. Вартість робіт у договрі не зазначена. Надана квитанція про сплату ОСОБА_4 адвокату 5600 грн. не замінює належних та допустимих доказів про витрати з приводу надання професійної правничої допомоги. Суд першої інстанції зовсім на навів мотивів щодо стягнення судових витрат цього виду.

У зв'язку із встановленим, колегія суддів прийшла до висновку, що у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в користь відповідачів належить відмовити із скасуванням оскаржуваного рішення у зазначеній частині.

При подачі апеляційної скарги позивач сплатив 960 грн. судового збору. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з відповідачів належить стягнути в його користь 480 грн. (по 240 грн. з кожного) судових витрат.

Керуючись ст.ст.137,141,367, п.п.1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу в розмірі 5600 грн. скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги. В решті рішення залишити без змін.

Стягнути в користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) з ОСОБА_4, ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) з кожного по 240 (двісті сорок) грн. судового збору сплаченого у зв'язку з подачею апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 1 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді