СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
№2/760/863/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

25 березня 2019 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Коробенко С.В. розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

ІІ. Описова частина

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовними вимогами до ОСОБА_2 та просила суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1

Позовні вимоги обгрунтовує, тим що в квітні 2015 року Позивач разом з чоловіком ОСОБА_2 та синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заселилася до кімнати АДРЕСА_1 та зареєструвалися за вказаною адресою.

Позивач вказує, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року у справі № 760/10085/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Діти після розірвання шлюбу залишилися проживати з Позивачем, а Відповідач залишив їх місце проживання.

У зазначеній житловій кімнаті ОСОБА_1 з дітьми проживає, як вона вказує, і на день звернення до суду, за весь цей період Відповідач жодного разу не з'являвся, кімнатою не цікавиться, що свідчить про його добровільну зміну місця проживання.

Позивач, як вона зазначає, не має інформації щодо теперішнього місця проживання Відповідача, а також засобів зв'язку з ним.

В той же час Позивач самостійно несе тягар утримання майна, підтримує кімнату у належному стані, вчасно та в повному обсязі сплачує рахунки за комунальні послуги тощо. Натомість Відповідач участі у витратах по кімнаті не бере.

У зв'язку з викладеним Позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

ІІІ. Мотивувальна частина

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2018 відкрито по справі спрощене позовне провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення в гуртожитку від 29 квітня 2015 року № НОМЕР_2 виданого на підставі ОСОБА_1 та членам її сім'ї надано житлову площу у гуртожитку кімнату АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 02.08.2018 №1658969 ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою.

З наявних у справі Актів від 07.12.2016, від 15.02.2017, від 12.04.2017, 06.04.2018 та від 18.07.2018 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає близько трьох років, його особисті речі відсутні.

Частиною 2 ст.107 ЖК УPCP передбачено, що у разі вибуття наймача або членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення (в даному випадку - право користування житловим приміщенням) вважається розірваним (в даному випадку - право користування житловим приміщенням втраченим) з дня вибуття.

Статтею 71 ЖК УРСР визначено, що право користування житловим приміщенням зберігається за наймачем протягом 6 місяців.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців, і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до ст. 71 ЖК УРСР є правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 704 грн 80 коп.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 71, 107 Житолового кодексу Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП: на день ухвалення рішення не відомий.

Суддя: