УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 146/1166/18

провадження № 61-18150ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,

відповідач за зустрічним позовом - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 липня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 16 629,79 грн у відшкодування заборгованості за кредитним договором та 1 631,38 грн у відшкодування судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив його у апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 липня 2019 року залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору, надано заявнику п`ять днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що посилання ОСОБА_4 на звільнення його від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» частково заслуговують на увагу.

Апеляційний суд дійшов висновку, що заявник звільняється від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у частині вирішення його позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк», проте сплата судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене за результатами розгляду первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, здійснюється на загальних підставах відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Вінницький апеляційний суд обґрунтував вказаний висновок тим, що споживачі звільняються від сплати судового збору виключно у разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 6 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 липня 2019 року визнано неподаною і повернено заявнику.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Вінницький апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконав.

Не погоджуючись із ухвалою Вінницького апеляційного суду від 6 вересня 2019 року, ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

З аналізу статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України вбачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Вважає, що суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу, не врахував, що споживач звільняється від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки його порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції, так і на наступних стадіях цивільного процесу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до змісту пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України установлено, що до апеляційної скарги додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суд апеляційної інстанції за матеріалами апеляційної скарги установив, що ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги на судове рішення не сплачено, і дійшов обґрунтованого висновку про залишення апеляційної скарги заявника без руху.

Посилання заявника на те, що споживач звільняється від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення і відхиляються касаційним судом з огляду на наступне.

Права споживачів можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права, а тому споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу, зокрема при апеляційному та касаційному перегляді судових рішень.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору.

У спеціальному законі, який звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначено, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Приймаючи Закон України «Про судовий збір», законодавець передбачив можливість його застосування при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18).

Таким чином, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів.

Однак, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості не стосується захисту прав споживача, а навпаки пов`язаний із допущеними споживачем порушеннями умов договору.

Зазначені доводи про те, що заявник звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 не є позивачем за первісним позовом, а тому не може користуватися правом звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині вирішення вимог за первісним позовом.

Отже, ОСОБА_4 не звільняється від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками розгляду первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи встановлений законом обов'язок сплатити судовий збір у визначеному розмірі та відсутність у ОСОБА_4 пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що судом апеляційної інстанції належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором у встановленому розмірі) у цій справі дотримано.

Варто зазначити, що обов`язок сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд, встановивши, що недоліки апеляційної скарги заявником не усунено, дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 липня 2019 року неподаною та повернення її заявнику.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 вересня 2019 рокує необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. Судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 , не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 вересня 2019 року колегія суддів відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю.Тітов