З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі Хорольській І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у тому числі як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у тому числі як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку.
Позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .
З 25 січня 2010 року за згодою позивача в будинку були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - невістка, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - син невістки.
Відповідачі добровільно зніматись з реєстрації не бажають, не проживають у будинку позивача, місце їхнього проживання невідоме. Через реєстрацію в будинку відповідачів створюються перешкоди вільного користування та розпорядження нерухомим майном, що порушує його права як власника.
На підставі наведеного, позивач прохає усунути перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Також судові витрати по справі стягнути з відповідача.
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, підтримує позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлено, що житловий будинок і господарські споруди, які знаходяться по АДРЕСА_1 , є приватною власністю ОСОБА_1 . (а. с. 5-7).
В довідці, виданій Топчинською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, № 187 від 13 серпня 2019 року значиться, що:
ОСОБА_2 невістка, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована з 25 січня 2010 р., але фактично не проживає);
ОСОБА_3 син невістки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрований з 25 січня 2010 р., але фактично не проживає)
за адресою АДРЕСА_1 , згідно до запису в по господарській книзі № 5 Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. (а. с. 4).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Як вбачається з довідки, виданої Топчинською радою № 187 від 13.08.2019 року, в житловому будинку, який належить позивачу, зареєстрований неповнолітній: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
З матеріалів справи вбачається, що в житловому будинку позивача зареєстрований неповнолітній, якого позивач просить визнати таким, що втратив право на користування житловим будинком. Однак, жодного висновку з даного приводу щодо доцільності визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, від Служби у справах дітей позивачем суду не надано.
Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Реєстрація неповнолітнього була вчинена за згодою всіх членів сім`ї, зокрема позивача як власника житлового будинку, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування своїх дітей за місцем реєстрації - у дитячих садочках, школах, лікарнях, тощо.
Позивачем не доведено, що неповнолітня дитина чи його мати, які зареєстровані в його будинку, мають своє житло та можуть відповідно і забезпечити реєстрацію своєї дитини на теперішній час, а тому, в разі зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку в будинку, тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто, це суперечить інтересам дитини.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги про визнання повнолітньої ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтовані, виходячи з факту відсутності протягом тривалого часу вказаної особи за зареєстрованим місцем проживання. Позовні вимоги про визнання неповнолітнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за даних конкретних обставин направлено всупереч інтересів неповнолітньої дитини, а тому, суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивача в цій частині.
Згідно із статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Крім того, у відповідності до ст. 29 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. ст. 5, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 1, 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», постанови КМ України від 24.09.2008 року N 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», орган опіки та піклування здійснює захист майнових та житлових прав дітей, а дозволи на відчуження майна співвласниками чи користувачами якого є діти, надає лише за заявою батьків дітей або осіб, що їх замінюють на підставі закону та за заявою відповідних документів.
За таких обставин суд вважає, що позові вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Що стосується стягнення судових витрат за вимогою позивача, суд вважає за необхідне вирішити це питання наступним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину суми судового збору, який він сплатив при подачі позовної заяви до суду, а саме 384,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 , як власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , права користування та розпорядження майном, шляхом зняття з реєстрації із вказаного будинку:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 21 грудня 1998 року Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 384, 20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя Т.А.Ковальчук