Провадження № 2/520/1171/19
Київський районний суд м.Одеси
У складі головуючого судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевої О.В.
Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Київська рай адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон,
Позивач в грудні 2018 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким надати її неповнолітньому сину ОСОБА_3 , 2006 року народження дозвіл на виїзд за межі України без письмової згоди батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_4 терміном до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що з 2011 року відповідач не цікавиться долею сина, не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. Відповідач в 2011 році виїхав на постійне місце проживання в Крим. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала.
Відповідач до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщався судом у відповідності до вимог закону за останнім відомим місцем проживання в м. Одесі .
Представник органу опіки та піклування - Київської рай адміністрації до суду не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд з-а згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд вислухав позивача , вивчив матеріали справи і встановив наступне:
ОСОБА_1 . і ОСОБА_2 з 2005 року по 2016 рік проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 народила хлопчика. Відомості до актового запису про народження дитини №1358, вчиненому 13.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси, внесені у відповідності до положень ст.126 СК України. Після припинення стосунків між сторонами у 2011 році, дитина залишилась проживати з матір`ю, проти чого батько не заперечував. З 2011 року питаннями виховання, утримання, забезпечення відповідних умов для всебічного розвитку дитини переймається тільки мати. В судовому засіданні позивач доводила, що з 2011 року вона не має відомостей щодо місця фактичного мешкання відповідача, його сімейного стану.
Позивач також пояснила, що син відвідує спортивну секцію, навчається додатково на курсах англійської мови, займається танцями і має приймати участь у конкурсах і змаганнях, які проводяться і за межами України, для цього дитині належить отримати відповідну письмову згоду батьків. Окрім того, позивач пояснила, що з метою оздоровлення дитини та його гармонійного розвитку, вона - ОСОБА_1 має намір періодично (під час шкільних канікул) виїздити з сином до країн Шенгенської угоди, до Турецької Республіки. Оскільки фактичне місце мешканні відповідача не встановлено,отримати дозвіл на виїзд сина за межі України ОСОБА_1 має тільки в судовому порядку.
На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі докази: свідоцтво про народження дитини, довідку з місця проживання, довідку з місця навчання дитини.
При наведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав:
Стаття 150 СК України зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до положень ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 6 ЗУ "Про охорону дитинства", ст ст 17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В пункті 21 Постанови КМ України №57 від 27.01.1995 р. "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" визначено такий порядок виїзду за межі України неповнолітньої особи - виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.4 ЗУ " Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України закордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Суд встановив, що у даному випадку виїзд неповнолітнього ОСОБА_5 , 2006 року народження за кордон пов`язаний з його розвитком та відпочинком. Суд погоджується з доводами позивачевої сторони, що виїзд дитини за межі України з метою відпочинку, участі у конкурсах та змаганнях є необхідною складовою для всебічного розвитку хлопчика, зміцнення його здоров`я.
Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Дозволити тимчасові поїздки за межі України неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 16-річного віку у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 без письмової згоди і супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.