Номер провадження: 22-ц/813/222/19
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей, а саме 8924,84 грн за харчування дітей в дитсадку та 8468,57 грн. за лабараторні дослідження та придбання ліків.

В обгрунтування позову, ОСОБА_2 зазначає, що у них з відповідачем є спільні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З відповідачем вони розлучені.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стянуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 400 гривень на кожну дитину, до повноліття дітей.

Позивач зазначає, що вона сама виховує дітей та їй не вистачає коштів на їх утримання, оскільки на її утриманні знаходяться ще її батьки-пенсіонери.

Вподальшому, позивач уточнила вимоги та просила додатково стягнути з відповідача на її користь інфляційні збитки та три відсотки річних за прострочену суму стягнення за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21.04.2017 року за період з 01.05.2017 року по 01.05.2018 рік у розмірі 1881,96 грн. (а.с.126).

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дітей, а саме за їх харчування у дитячому садку у розмірі 4 462,42 грн. та за медичні лабараторні дослідження у розмірі 4 234,29 грн. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішеня в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційні збитки та три відсотків річних за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21.04.2017 року за період з 01.05.2017 року по 01.05.2018 рік у розмірі 1881,96 грн, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог. На думку суду, відсутність боргу у відповідача підтверджується довідкою державного виконавця від 24.09.2018 року, з якої вбачається, що відповідачем спрямовані дії по сплаті заборгованості, а значить заборгованості не має та поясненнями в судовому засіданні представника відповідача, яка наголосила на тому, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції.

При розгляді позовів заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає низка норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей, яка не є вичерпною.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, повинно враховуватися, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у позивача та відповідача є спільні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2015 року шлюбу між сторонами розірваний.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26.01.2016 року відповідач був позбавлений батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, після чого було змінено прізвище дітей з ОСОБА_4 на ОСОБА_6.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 400 гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) по аліментам на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, в розмірі 5 839, 74 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 6005, 70 грн. В решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.08.2017 року рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року залишено без змін.

Згідно листа Другого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області від 08.05.2018 року, ОСОБА_4, по ВП №54863842 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) по аліментам в розмірі 5839,74 грн., станом на 05.05.2018 року, будь-які виплати не проводилися. Згідно цього ж листа, ОСОБА_4, станом на 05.05.2018 року, не проводилися і виплати за виконавчим провадженням № 54863996 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 6005,70 грн. (а.с.132).

Згідно листа Другого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області від 24.09.2018 року, ОСОБА_4 за виконавчим листом ВП 54863842 про стягнення з нього неустойки (пені) по аліментам в розмірі 5839,74 грн. станом на 24.09.2018 року сплатив на рахунок стягувача 3 100 грн. Залишок боргу за даним виконавчим провадженням становить 2739,74 грн. Згідно ВП № 54863996 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 6005,70 грн., станом на 24.09.2018 року, ОСОБА_4 сплатив лише 800 гривень. Залишок боргу за даним виконавчим провадженням складає 5 205,70 грн. (а.с. 165).

Таким чином, станом на 05.05.2018 року, у ОСОБА_4 існувала заборгованість за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року, а саме заборгованість по пені щодо сплати аліментів у розмірі 5839,74 грн та додатковим витратам на дітей у розмірі 6005,70 грн.

Предметом перегляду рішення першої інстанції та вимог позивача є стягнення індексу інфляції, а також три процента річних від простроченої суми, а саме від 11845,44 грн., за період з 01.05.2017 року по 01.05.2018 рік в сумі 1881,96 грн. Витребування інформації про майновий стан відповідача по суті є забезпеченням доказів в контексті заявлених вимог щодо спроможності відповідача своєчасно та у повному обсязі виплачувати аліменти, а не самими позовними вимогами.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є:

- договори та інші правочини;

- створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

- завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

- інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Отже, з правом позивача на отримання грошових коштів за рішенням суду кореспондується обов'язок відповідачки сплати вказаної суми.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц), у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України); та погодилася з висновком ВСУ,викладеним у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295цс16, за змістом якої грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання та індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов"язання, визначеного у гривні.

Згідно розрахунку позивача, загальна сума індексу інфляції та 3% річних від суми заборгованості 11845,44 грн. за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року за період з 01.05.2017 року по 01.05.2018 року складає 1181,96 грн.

Проте, з урахуванням того, що рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року переглядалося судом апеляційної інстанції та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.08.2017 року було залишено без змін, заборгованість необхідно рахувати з дати набрання законної сили рішенням апеляційного суду, тобто з 07.08.2017 року.

З урахуванням наведеного, слід стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції, а також три відсотків річних від простроченої суми 5839,74 по стягненню неустойки по аліментам, починаючи з 07.08.2017 року по 01.05.2018 рік, яка згідно розрахунку суду апеляційної інстанції становить 693,84 грн.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.196 СК України, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов'язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов'язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред'явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

З матеріалів справи вбачається, що постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54863842 та ВП№ 54863996 за виконавчим листом № 521/8510/16-ц, виданим 16.05.2017 року Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_4 неустойку (пеню) по аліментах в сумі 5 839, 74 грн.та додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 6005,70 грн., ОСОБА_4 отримав 13.11.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

З урахуванням наведеного, за несплату додаткових витрат, з ОСОБА_4 необхідно стягувати інфляційні збитки та три відсотки річних, після спливу семи днів з дня отримання ним постанов про відкриття виконавчого провадження, тобто з 21.11.2017 року.

Відповідно до ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Таким чином, інфляційні витрати та три відсотки річних у період з 21.11.2017 року по 01.05.2018 року від суми 6005,70 грн. (щодо стягнення додаткових витрат) у загальній сумі складають 404,83 грн.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про:

- стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки та три відсотки річних на суму неповернутого боргу (5839,74 грн.за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) по аліментам на утримання дітей) у розмірі 693,84 грн. за період з 07.08.2017 року по 01.05.2018 року;

- стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки та три відсотки річних на суму неповернутого боргу (6005,70 грн.за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини) у розмірі 404,83 грн. за період з 21.11.2017 року по 01.05.2018 року,

що в загальній сумі становить 1098,67 грн. (693,84+404,83).

В решті вимог про про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2018 року в частині відмови у стягненні інфляційних збитків та трьох відсотків річних на суму неповернутого боргу за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки та три відсотки річних на суму неповернутого боргу, за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2017 року в загальній сумі 1098,67 грн.

В решті заявлених вимог про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 05.02.2019 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова