ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/805/18 Номер провадження 22-ц/814/1975/19Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільнусправу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду м. Полтави від 23 травня 2019 року, ухвалене суддею Тищенко Л.І., повний текст рішення складено - 31 травня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі начальника Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі начальника Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 100 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що протягом 2017-2018 років Гадяцькою поліцією порушено кримінальні провадження № 0000155; № 0000369; № 0000372; № 0000373; № 0000374; № 0000390; № 0000393; № 0000394; № 0000395; № 0000422; № 0000423; № 0000424; № 0000425; № 0000463; № 0000541; № 0000593; № 0000706; № 0000076; № 0001006; № 0001007; № 0001008; № 0001009; № 0000735, по яких жодної слідчої дії поліцейськими не було проведено, строки досудового розслідування вже давно закінчилися, матеріали розслідування до суду не передано, він вбачає явну бездіяльність начальника Гадяцької поліції. Своєю бездіяльністю начальник Гадяцької поліції завдав йому душевних страждань, що призвели до зміни способу життя, почуття безпомічності, втрати душевної рівноваги, спокою, дискомфорту, відчаю та душевного болю. З цих підстав він змушений був звертатися за допомогою до юристів та до правоохоронних органів, через що втратив спокій, перебував у пригніченому стані, що негативно вплинуло на його здоров`я.

Ухвалою Гадяцького районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року залучено до участі у справі Державну казначейську службу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 60).

Рішенням Гадяцького районного суду м. Полтави від 23 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Держави Україна в особі начальника Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що начальник Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області не може бути стороною у даній справі, оскільки не має цивільної процесуальної правоздатності. Гадяцький відділ поліції не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Полтавській області, а тому начальник Гадяцького ВП не має цивільних прав та обов`язків, а отже не може бути відповідачем у даній справі. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. ОСОБА_1 вважає, що неправомірними діями начальника Гадяцького ВП йому завдано моральної шкоди, проте, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, наявності заподіяної позивачу моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача ним не доведено та не надано доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач посилався на отримання ним другої групи інвалідності саме з цих підстав, але доказів на підтвердження цього не надав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив матеріали справи, не взяв до уваги матеріали кримінальних проваджень які знаходяться в Гадяцькому відділі поліції ГУНП в Полтавській області, а тому вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, а внаслідок відмови у прийнятті доказів - неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність начальника Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, а саме на те, що ним не було організовано та проведено слідчі дії та всебічне, повне та об`єктивне розслідування кримінальних проваджень № 0000155; № 0000369; № 0000372; № 0000373; № 0000374; № 0000390; № 0000393; № 0000394; № 0000395; № 0000422; № 0000423; № 0000424; № 0000425; № 0000463; № 0000541; № 0000593; № 0000706; № 0000076; № 0001006; № 0001007; № 0001008; № 0001009; № 0000735, які розслідувалися СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області (а.с. 78).

Гадяцький відділ поліції не є юридичною особою, а являється структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Полтавській області, тому начальник Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не має цивільної процесуальної правоздатності.

ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України клопотання про залучення до участі у ній співвідповідача або про заміну первісного відповідача належним відповідачем до суду не подавав, у судовому засіданні такого клопотання не заявляв, а навпаки у підготовчому засіданні відмовився від залучення у справі стороною Головне управління Національної поліції в Полтавській області (а.с. 83-84).

Позивач ОСОБА_1 вважає, що неправомірними діями начальника Гадяцького ВП йому завдано моральної шкоди, на підтвердження моральних страждань позивач посилається на те, що він втратив спокійний сон, постійно перебуває у пригніченому стані, що негативно впливає на його відносини з оточуючими та здоров`я взагалі, внаслідок цього він отримав передінфарктний ступінь ІІІ, ризик ІІІ та другу групу інвалідності, що підтвердив копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0554353 (а.с. 3-4).

Факт наявності у позивача другої групи інвалідності не свідчить про протиправність дій начальника Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області та завдання такими діями позивачу моральної шкоди, відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки не знайшов підтвердження факт спричинення позивачу саме начальником Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області моральної шкоди, які призвели до отримання другої групи інвалідності, не доведено вини, причинного зв`язку між діями та відповідними наслідками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем протиправної поведінки, наслідком якої стало ушкодження його здоров`я.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

По справі вбачається, що предметом даного спору є стягнення з Держави України в особі начальника Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. у зв`язку з бездіяльністю вказаної посадової особи по кримінальних провадженнях, які знаходилися у провадженні СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.

При ухваленні рішення у справі судом першої інстанції правильно встановлено, що начальник Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області не є належним відповідачем у справі.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами, при вирішенні спору підлягають застосуванню правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173,1174 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно ч.1, ч.2 п.2, ч.3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завдано їв наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Дії, рішення або бездіяльність посадових осіб уважається правомірними, поки не встановлено протилежного у визначеному чинним законодавством порядку. Дії, рішення чи бездіяльність органів державної влади можуть бути оскаржені та визнані неправомірними в судовому порядку.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів, що саме з вини відповідача начальника Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області йому була спричинена моральна шкода, відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, та вина останнього в її заподіянні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд зловмисно не забезпечив явку у судове засідання начальника Гадяцької поліції, не заслуговують на увагу, оскільки згідно розписки про вручення повістки про виклик до суду на ім`я начальника Гадяцького ВП на 9-00 23.05.2019 р. ця повістка вручення, що підтверджується штампом Гадяцького ВП від 14.03.2019 р. на ній, що є доказом належного повідомлення про час і місце засідання (а.с. 107). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивач просив витребувати з Гадяцької поліції матеріали розслідувань кримінальних справ, перелік яких є на сторінці позовної заяви, в яких є докази про протиправну бездіяльність поліцейських, які на протязі 2017-2018 р.р. по кримінальним провадженням (а їх вже більше 25 у 2019 р.), жодної слідчої дії не провели, слідчі експерименти взагалі відсутні, начальники поліції у м. Гадячі через кожні півроку змінюються, від цього люди страждають, у тому числі і він, оскільки ці доводи виходять за межі предмету спору та не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що вказаний позивачем відповідач не є належним відповідачем по справі.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що матеріали розслідування до суду при розгляді його позову не передавалися, що це є явною протиправною бездіяльністю поліцейських, оскільки законом заборонено втручання у процесуальну діяльність слідчого, незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, факт витребування кримінального провадження під час розгляду судом цивільної справи може бути розцінений як втручання суду у процесуальну діяльність слідчого. Згідно ст. 222 КПК України, яка передбачає недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Згідно розділу УІ «Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.07.2017 № 570, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 липня 2017 р. за № 918/30786, слідчий - службова особа органу Національної поліції України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень. При виконанні своїх службових обов`язків слідчий зобов`язаний: 1) під час досудового розслідування дотримуватися вимог Конституції України, КПК України та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 5) не розголошувати відомості, що становлять державну чи іншу таємницю, що охороняється законом, інформацію про приватне (особисте і сімейне) життя особи та інші відомості, здобуті при розслідуванні кримінальних правопорушень. Службові особи органів та підрозділів поліції, крім безпосередніх керівників органів досудового розслідування, вищих керівників органів досудового розслідування, які діють у межах повноважень, визначених КПК України, не можуть мати доступу до матеріалів кримінальних проваджень, витребувати їх у слідчого для перевірки стану розслідування кримінального правопорушення, вивчення і надання вказівок, визначення кваліфікації кримінального правопорушення чи будь-яким іншим способом утручатися в процесуальну діяльність слідчого. Утручання в процесуальну діяльність слідчих осіб, що не мають на те законних повноважень, не допускається.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд умисно приховав інформацію по кримінальному провадженні № 0000469 про розлив нафтопродуктів, оскільки у позовній заяві позивач не вказував у переліку це кримінальне провадження, а тому докази в цій частині суду не надавалися і не досліджувалися.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд приховав інформацію про шахрайство, кримінальне провадження № 0000195, яке знаходиться у провадження слідчого Михайловського О.В., оскільки у позовній заяві позивач не вказував у переліку це кримінальне провадження, а тому докази в цій частині суду не надавалися і не досліджувалися.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов