Єдиний унікальний номер 243/7946/18 Номер провадження 22-ц/804/614/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 243/7946/18 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року (суддя Кузнецов Р.В., повний текст рішення складено 21 листопада 2018 року),

в с т а н о в и в :

22 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 липня 2016 року вона працювала на посаді електромеханіка дільниці І групи у виробничому підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Українська залізниця». Звільнена 04 травня 2017 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. На день звільнення нарахована, але не виплачена їй заробітна плата з березня 2017 року по 04 травня 2017 року, та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, що складає 12025, 25 грн., а саме: за березень 2017 року - 4 611,04 грн. (однак був виплачений аванс у сумі 2 350,00 грн.); за квітень 2017 року - 2 998,24 грн.; за травень 2017 року - 6 766,17 грн. Крім того, вважає, що вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 05 травня 2017 року по 25 червня 2018 року в сумі 88141,29 грн. з розрахунку: 417 днів х 211,37 грн. Просила стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 12025,45 грн., середній заробіток за період затримки з 05 травня 2017 року по 25 червня 2018 року у сумі 88141,29 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з березня 2017 року по травень 2017 року у сумі 12001,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 05 травня 2017 року по день винесення судом рішення 20 листопада 2018 року у сумі 115319,20 грн., з якої підлягають утриманню податки і обов'язкові платежі. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду фактично ґрунтується на припущеннях, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітної плати перед позивачем. У зв'язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у містах Донецьку, Ясинуватій, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив доступ, серед іншого, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. Вказані форс-мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через відсутність вини підприємства у непроведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку розрахована бути не може через відсутність первинних документів, зокрема, наказів про надання відпусток, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не використані позивачкою та які б підлягали компенсації у зв'язку із звільненням. До матеріалів справи позивачкою не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність на день звільнення невикористаних днів відпусток.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає.

Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08 липня 2016 року перебувала у трудових відносинах з державним підприємством «Донецька залізниця» і працювала електромеханіком дільниці 1 групи ВП «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця»; з 08 липня 2016 року переведена у зв'язку з реорганізацією підприємства роботодавця до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

04 травня 2017 року трудові відносини між сторонами було припинено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін згідно наказу №68/-ОС від 04 травня 2017 року, в якому зазначено, що позивачка має право на компенсацію за 30 днів відпустки.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за період з березня по травень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): березень - 4611,04 грн., квітень - 2998,24 грн., травень - 6766,17 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки) (а.с.12-14). В розрахункових листах за квітень - травень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Згідно листа В.о. начальника «Донецької дирекції залізничних перевезень» Структурного підрозділу Регіональної філії «Донецька залізниця» від 27.09.2018 року, за період з 01 по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата у сумі 2374,30 грн. та отримана у касі Дирекції м.Лиман - 19 вересня 2017 року. З 16 березня 2017 року до Дирекції м. Лиман не надходили оригінали або копії документів для нарахування або виплати заробітної плати (а.с.28).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці». Позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 04 травня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період березень-травень 2017 року у загальному розмірі 12001,15 грн., суд першої інстанції обґрунтовано прийняв за основу надані позивачкою розрахункові листки, при цьому заробітна плата за вказаний період нараховувалась позивачці за час простою, що підтверджено розрахунковими листами.

Положеннями частини 1 статті 83 КЗпП передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена у вересні 2017 року у м.Лиман Донецької області (за першу половину березня 2017 року).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходив із доведеності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачкою при її звільненні та не прийняв до уваги посилання відповідача на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс-мажорних обставин.

Зокрема, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення не зазначив про наявність в матеріалах справи Науково-правового висновку Торгово-промислової палати від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 (а.с.57-74) та не надав йому оцінку.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України/ регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України/президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України/регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 115319,20 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, Науково-правовим висновком зазначено щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого вбачається, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Крім того, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Позивачкою суду надано копію трудової книжки, яка містить всі записи про час її роботи у відповідача, наказ про звільнення, наказ про встановлення простою, розрахунки заробітної плати. В той час як відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування відомостей, викладених в документах, наданих позивачкою.

Згідно із пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення у скасованій частині.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги статті 4 Закону України «Про судовий збір», частково присуджує позивачці на користь АТ «Українська залізниця» понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1197,45 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

У іншій частині рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1197 (тисячу сто дев'яносто сім) грн. 41 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна