П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/12292/17 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2018 року, повний текст якого складено 19 грудня 2018 року, головуюча суддя Бенца К.К., -

встановив:

ОСОБА_1 05.12.2017 звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів. Позов мотивувався наступним.

Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 № 621 позивачу було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0751 га АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва. Пунктом 8 указаного рішення було зобов`язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників та було зазначено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства.

Згідно з рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» зі змінами, внесеними рішенням Ужгородської міської ради від 21.02.2007 № 245, обов`язковою умовою вирішення питань про надання громадянам земельних ділянок у приватну власність для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами, яким міською радою виділено такі земельні ділянки, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 грн за 1 кв. м протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою (п. 1); у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки втрачає чинність (п. 3).

20.02.2008 позивач сплатив 18775,00 грн до бюджету м. Ужгорода із призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода із розрахунку 25 грн за один квадратний метр відповідно рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. IV сесії V скликання, та рішення IV сесії V скликання № 245 від 21.02.2007».

29.01.2009 позивачу був виданий Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0751 га.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 у справі № 2а-1024/11, яка набрала законної сили 20.03.2014, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» визнано незаконним та скасовано. Постановою встановлено, що всі питання, пов`язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов`язані з цим витрати повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки. Обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Про скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 позивач ОСОБА_1 дізналася у вересні 2017 року від своєї сусідки по земельній ділянці ОСОБА_2 , яка зверталася до суду з аналогічним позовом і надала копію чинного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2016. Трирічну позовну давність позивач пропустив із поважної причини, оскільки про скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 його ніхто не оповіщав і про це він дізнався випадково у вересні 2017 року.

Товариство забудовників створене не було, зобов`язання позивача сплатити зазначені кошти до оформлення права власності на земельну ділянку було безпідставним.

Посилаючись на ці обставини, на набуття відповідачем коштів за рахунок позивача без достатньої правової підстави, позивач ОСОБА_1 просила поновити їй строк для захисту порушеного права в судовому порядку та стягнути з Ужгородської міської ради на її користь 18775,00 грн, перераховані згідно квитанції від 20.02.2008 № 15720631 на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м. Ужгорода. Судові витрати просила покласти на відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2018 у позові відмовлено за спливом позовної давності. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив обґрунтованості та доведеності спору по суті, з того, що право позивача було порушене, однак, до суду по захист той звернувся після спливу позовної давності, підстав для поновлення якої немає, оскільки з урахуванням доступності інформації про скасування відповідного рішення Ужгородської міської ради позивач не довів, що не міг довідатися про порушення свого права.

Позивач ОСОБА_1 порушує в апеляції питання про скасування рішення суду та задоволення позову, вважає рішення в частині відмови в поновленні строку позовної давності ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляції зазначає наступне.

Міркування про те, що інформація про скасування судом рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 була загальнодоступною, позаяк була розміщена на веб-сайті «Закарпаття онлайн» 09.04.2009, необґрунтовані. Цей веб-сайт не є офіційним джерелом інформації, а є новинним сайтом. Крім того, інформація, про яку йдеться, не містить даних про номер судової справи, головуючого в справі, про набрання рішенням суду законної сили. Після розміщення цієї інформації жодної іншої щодо цього рішення суду інформації на сайті не було.

Не повідомляла про факт скасування зазначеного рішення Ужгородська міськрада і в інших судових справах. Зокрема, не посилалася Ужгородська міська рада на факт скасування відповідного рішення і в справі за позовом ОСОБА_2 , рішення від 02.11.2016 у якій набрало законної сили.

Тому суд фактично обґрунтував своє рішення в частині відмови в поновленні строку позовної давності припущеннями.

Сторона просить рішення суду скасувати та задовольнити позов.

У відзиві на апеляцію Ужгородська міська рада вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається на ті самі мотиви, якими обґрунтовувалося рішення суду в частині відмови в поновленні строку позовної давності. Крім того, зазначає, що на веб-сайті Uzhgorod.in 22.10.2015 була опублікована інформація про повернення сплачених коштів в сумі 17500,00 грн одному з мешканців Ужгорода. Вважає, що інтернет-ресурс виконує функцію засобу масової інформації і є загальнодоступним засобом її отримання та поширення. Позивач не довів, що не міг довідатися про таку інформацію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивача ОСОБА_1 адвоката Остапової О.П., яка апеляцію підтримала, відповідача Ужгородської міської ради Федьо Т.М., яка скаргу не визнала, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 20.02.2008 сплатила 18775,00 грн до бюджету м. Ужгорода із призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода», кошти були сплачені з розрахунку 25,00 грн за один квадратний метр земельної ділянки площею 0,0751 га згідно з рішеннями IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 і № 245 від 21.02.2007 (а.с. 9, 10).

Кошти були позивачем сплачені на виконання вимог рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» (а.с. 6) зі змінами, внесеними рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 21.02.2007 № 245 (а.с. 7), відповідно до якого обов`язковою умовою вирішення питань про надання громадянам земельних ділянок у приватну власність для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами, яким міською радою виділено такі земельні ділянки, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 грн за 1 кв. м протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою (п. 1); у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки втрачає чинність (п. 3).

Після сплати коштів позивачу на підставі рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2008 № 621 був 29.01.2009 виданий Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0721 га, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 у справі № 2а-79/09 за адміністративним позовом прокурора м. Ужгорода до Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», що набрала законної сили 18.012011, це рішення визнано незаконним та скасовано (а.с. 51-54). Постановою встановлено, зокрема, що оспорене прокурором рішення міської ради суперечить законодавству про планування і забудову територій, оскільки всі питання, пов`язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов`язані з цим витрати повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання про її надання. У позовній заяві ОСОБА_1 при правильному викладенні суті судового рішення за змістом помилково зазначені реквізити вказаної постанови.

Відтак, виходячи з недопустимості примушення особи до дій, які не є обов`язковими для неї, з відсутності передбачених законом підстав та умов для одержання правовстановлюючого документа щодо права власності на землю у вигляді попереднього внесення коштів, що безпосередньо не передбачені законодавством у відповідній процедурі оформлення права власності на землю, зокрема, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідної території, а також враховуючи втрату чинності рішенням міської ради, яке слугувало безпосередньою підставою для перерахування коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави та, відповідно, про обґрунтованість вимог позову по суті (ст. 14 Конституції України, ст.ст. 14, 1212 ЦК України, інші норми законодавства).

Рішення суду першої інстанції щодо цих фактів, обставин і висновків не оскаржується.

Щодо питання про позовну давність у справі апеляційний суд виходить із такого.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала вимогу про поновлення строку для захисту цивільного права тим, що про скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 дізналася лише у вересні 2017 року від своєї сусідки по земельній ділянці ОСОБА_2 , яка зверталася до суду з аналогічним позовом, за яким 02.11.2016 було ухвалене рішення судом. Про скасування зазначеного рішення міської ради її ніхто не оповіщав і про це вона дізналася випадково. Тому трирічну позовну давність позивач пропустив із поважної причини (а.с. 2-5, 17-18).

Заперечуючи проти поновлення позивачу строку позовної давності та ставлячи питання про застосування судом позовної давності, відповідач Ужгородська міська рада посилалася на те, що позивач не довів, що не міг отримати відповідну інформацію раніше, та вказувала, що оскільки постанова Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 у справі № 2а-79/09 набрала законної сили 18.012011, строк позовної давності сплив 18.01.2014. Інформація про скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» була опублікована на веб-сайті «Закарпаття онлайн» 09.04.2009 (а.с. 38-41).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки інформація про скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» була опублікована на веб-сайті «Закарпаття онлайн» 09.04.2009, а, отже, була загальнодоступна, позивач міг довідатися про порушення свого права, строк позовної давності сплив 18.01.2014.

На переконання колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції помилковий.

За приписами Конституції України:

права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідальна перед людиною за свою діяльність (ст. 3 ч. 2);

в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 ч. 1);

правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 ч. 2);

кожному гарантується право знати свої права і обов`язки; закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом (ст. 57 ч.ч. 1, 2).

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що:

органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України (ст. 24 ч. 3);

акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення (ст. 59 ч. 11 в редакції станом на 18.01.2011).

Відповідно до Закону України «Про інформацію» (в редакції станом на 18.01.2011):

основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода її обміну; об`єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації (ст. 5);

всі громадяни України… мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів… (ст. 9 ч. 1);

право на інформацію забезпечується обов`язком органів державної влади, а також органів місцевого самоврядування інформувати про свою діяльність та прийняті рішення; створенням у державних органах спеціальних інформаційних служб або систем, що забезпечували б у встановленому порядку доступ до інформації (ст. 10);

інформація державних органів та органів місцевого самоврядування - це офіційна документована інформація, яка створюється в процесі поточної діяльності законодавчої, виконавчої та судової влади, органів місцевого самоврядування;

інформація державних органів та органів місцевого самоврядування доводиться до відома заінтересованих осіб шляхом опублікування її в офіційних друкованих виданнях, розміщення на офіційних сторінках відповідних органів влади у мережі Інтернет або поширення інформаційними службами відповідних державних органів і організацій; опублікування її в друкованих засобах масової інформації або публічного оголошення через аудіо- та аудіовізуальні засоби масової інформації (ст. 21 ч.ч. 1, 3).

Згідно із Законом України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» (в редакції станом на 18.01.2011):

висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні - одержання, збирання, створення, поширення, використання і зберігання інформації про діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб про роботу цих органів;

засіб масової інформації органу державної влади чи органу місцевого самоврядування - засіб масової інформації, засновником (співзасновником) якого є орган державної влади або орган місцевого самоврядування і який повністю або частково утримується за рахунок державного чи місцевих бюджетів;

офіційні друковані видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування - видання, які спеціально видаються органами державної влади та органами місцевого самоврядування (відомості, бюлетені, збірники, інформаційні листки тощо) для інформування про свою діяльність;

офіційна інформація органів державної влади та органів місцевого самоврядування (далі - офіційна інформація) - офіційна документована інформація, створена в процесі діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яка доводиться до відома населення в порядку, встановленому Конституцією України, Законом України «Про інформацію», цим Законом (ст. 1).

Редакції вищевказаних законів після 18.01.2011 передбачають більшу відкритість відповідної інформації та спрощення громадянам доступу до неї.

За змістом наведеного законодавства та з урахуванням положень ст. 8 ч. 1 ЦК України, органи місцевого самоврядування відповідальні перед громадянами, які мешкають на відповідній території та яких стосується діяльність цих органів, і зобов`язані висвітлювати свою діяльність, достовірно та своєчасно офіційно інформувати громадян про наслідки своєї діяльності, забезпечити вільне одержання громадянами відомостей, необхідних для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів. Тобто, у відповідних правовідносинах орган місцевого самоврядування повинен діяти добросовісно, поважаючи права та законні інтереси громадян і не порушуючи їх. Відповідна інформація, що стосується прав і обов`язків громадян, повинна поширюватися передусім офіційними засобами інформації органу місцевого самоврядування, з урахуванням чого може також поширюватися й іншими засобами (друковані засоби масової інформації, мережа Internet тощо).

За правилами ЦК України про позовну давність загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст.ст. 256, 257, ст. 261 ч. 1, ст. 267 ч.ч. 2-5 ЦК України).

У справі наявна копія сторінки веб-сайту «Закарпаття онлайн», зроблена 16.02.2018, на якій міститься інформація під назвою «Суд задовільнив позов прокурора Ужгорода щодо відміни рішення міськради про встановлення плати за отримання земельних ділянок» від 09.04.2009, зі змісту якою вбачається, що 07.04.2009 Ужгородський міськрайонний суд скасував рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» (а.с. 55). Щодо цієї інформації в контексті позицій сторін у справі щодо позовної давності слід констатувати таке.

Веб-сайт «Закарпаття онлайн» не є офіційним засобом інформації Ужгородської міської ради, а є одним з численних інформаційних (новинних) інтернет-ресурсів, які висвітлюють життя, зокрема, Закарпатської області, що сторонами не заперечується.

Опублікована інформація не містить відомостей про номер судової справи та про те, чи набрало на час публікації рішення суду законної сили. За обставинами справи слід дійти висновку, що в публікації йдеться про постанову Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 у справі № 2а-79/09, в якій, утім, ОСОБА_1 участі не брала.

Виходячи зі змісту публікації, зазначену інформацію для інтернет-ресурсу повідомила прокуратура міста Ужгорода, а не Ужгородська міська рада.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача Федьо Т.М. пояснила, що даних про публікацію інформації щодо скасування судом вищезгаданого рішення міської ради на офіційному веб-сайті Ужгородської міської ради та/або в офіційному друкованому виданні ради газеті «Ужгород» немає.

Отже, Ужгородська міська рада не доводила в офіційний спосіб до відома громадян інформацію про відповідний результат своєї діяльності, тоді як це є істотним для, зокрема, ОСОБА_1 у контексті реалізації її прав, свобод і законних інтересів, а також для інших громадян, які за наведених вище умов і обставин набули прав власності на земельні ділянки. Та інформація, що була надана прокуратурою м. Ужгорода і була оприлюднена інтернет-ресурсом «Закарпаття онлайн», теж не є повною, вказує лише на факт ухвалення судом певного рішення, проте, не на відповідні конкретні факти і обставини, які були встановлені судом, слугували підставами для рішення та мають правове значення, і не може розглядатися як достатня для належної реалізації заінтересованими особами відповідних прав.

ОСОБА_1 не мала обов`язку слідкувати за інтернет-ресурсом «Закарпаття онлайн», за неофіційною та іншою інформацією, яка з використанням цього ресурсу оприлюднюється, не мала підстав очікувати, що на цьому інтернет-ресурсі оприлюднюватиметься інформація, яка безпосередньо стосується її законних прав та інтересів. Тому те, що вона не була обізнана з вищезгаданою неповною публікацією, не може слугувати підставою для позбавлення її певних цивільних прав чи обмеження в їх здійсненні (ст. 12 ч.ч. 1, 2, ст. 14 ч. 2 ЦК України).

Істотним у справі є те, що на час публікації, здійсненої 09.04.2009 (через два дні після ухвалення відповідного судового рішення), це рішення не набрало законної сили і як таке не могло породжувати відповідних правових наслідків, не могло застосовуватися у спорах і не могло слугувати підставою для ухвалення інших судових рішень, встановлення, захисту відповідних прав виходячи з його преюдиційності. Законної сили постанова суду від 07.04.2009 набрала 18.11.2011 (більш ніж через два з половиною роки після ухвалення), з цього моменту є встановленими зафіксовані в постанові факти і обставини. Після набрання судовим рішенням законної сили Ужгородська міська рада теж не оприлюднила офіційно зазначену істотну інформацію, не доводила її до позивача й особисто.

Відтак, публікація інтернет-ресурсом «Закарпаття онлайн» інформації від 09.04.2009 не може слугувати доказом того, що в розумінні ст. 261 ч. 1 ЦК України позивач ОСОБА_1 довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, чого сам по собі факт доступності такої інформації не спростовує.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що про скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 дізналася у вересні 2017 року від ОСОБА_2 не спростовувалися відповідачем по суті, не наведені мотиви на їх спростування і в рішенні суду. Натомість пропущення позивачем позовної давності пов`язувалося саме з обставинами щодо вищезгаданої публікації від 09.04.2009. Тим часом, доводи позивача узгоджуються з наявністю в справі копії рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2016, яке набрало законної сили 15.11.2016, за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів, яке, в свою чергу, обґрунтоване обставинами щодо скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 № 99 (а.с. 13-16).

Висновок в оскаржуваному рішенні суду про безпідставність та недоведеність позивачем факту його обізнаності з відповідними обставинами лише у вересні 2017 року не враховує вищевикладеного, тому не може бути визнаний обґрунтованим.

Виходячи з наведеного, пов`язування відповідачем та судом необхідності відмови позивачу в поновленні строку для захисту порушеного цивільного права з публікацією на інтернет-ресурсі певної неповної інформації, при цьому - в час, коли відповідне судове рішення не набрало законної сили, не відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову, ст. 81 ч. 6 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи судом).

На стадії апеляційного розгляду справи відповідач, заперечуючи доводи апеляції позивача, вказував на публікацію на веб-сайті Uzhgorod.in 22.10.2015 інформації про повернення сплачених коштів в сумі 17500,00 грн одному з мешканців Ужгорода як на доказ оприлюднення і доступності інформації в контексті питання про позовну давність у справі. Однак, по-перше, докази належало подавати на стадії розгляду справи судом першої інстанції і підстав для їх прийняття на стадії апеляційного провадження в справі немає (ст. 131 ч.ч. 1, 2 ЦПК України в редакції до 15.12.2017, ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017); по-друге, тексту цієї публікації суду не надано, зміст її невідомий, а з наведеного у відзиві на апеляцію формулювання не вбачається необхідної конкретики; по-третє, щодо такої публікації повинні враховуватися вищевикладені обставини, які стосуються оцінки її значення в справі, і насамкінець, у разі, коли б така публікація давала підстави для висновку про належну обізнаність позивача з відповідним фактами, то час її здійснення, на який посилається апелянт, в разі його підтвердження вказував би на пред`явлення позову в межах позовної давності.

На підставі викладеного, доводи позивача щодо необхідності поновлення строку для захисту порушеного цивільного права слід визнати обґрунтованими, відповідні обставини, що не спростовані, доведеними (ст.ст. 76-81 ЦПК України), що тягне необхідність задоволення позову, тому відповідно до ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 3, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду про відмову в позові за спливом позовної давності скасувати, поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для захисту цивільного права, позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача набуті без достатньої правової підстави 18775,00 грн, що були сплачені на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м. Ужгорода.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 3, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2018 року скасувати, поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для захисту цивільного права, позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити,

стягнути з Ужгородської міської ради Закарпатської області, , м. Ужгород, пл. Поштова, 3, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , набуті без достатньої правової підстави 18775,00 грн (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.), що були сплачені 20.02.2008 на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м. Ужгорода.

Стягнути з Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судового збору в сумі 640,00 грн, сплаченого з позовної заяви, та 960,00 грн, сплаченого з апеляційної скарги, всього 1600,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 липня 2019 року.

Судді