Дата документу 16.10.2019
Справа № 334/9148/18
Провадження № 2-о/334/54/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2019 рокуЛенінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Відомча комісія Національної поліції України про встановлення факту участі у бойових діях,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях, в якій зазначив, що з червня 2014 року по травень 2016 року приймав участь в бойових діях у зоні проведення Антитерористичної Операції (далі за текстом - АТО). При цьому, він не є військовослужбовцем і не рахується у складі добровольчих батальйонів, але в бойових діях він приймав участь на добровільних засадах, співпрацюючи із ДУК Правий сектор та ППСПОП Дніпро-1. Вказана інформація підтверджується нотаріальними заявами, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Визнання участі ОСОБА_1 у бойових діях та допомоги патріотично налаштованим волонтерським організаціям Запорізької області, організаціям ветеранів АТО та військової розвідки, Збройним силам України відмічене певними заохоченнями, які він отримав, а саме: відзнака «ЧЕСТЬ І ДОБЛЕСТЬ II СТУПЕНЯ», Фонду ветеранів військової розвідки, від 05 листопада 2014 року, за підписом Президента Фонду генерал-майора Ю.Т. Левченка; відзнака «ЧЕСТЬ І ДОБЛЕСТЬ І СТУПЕНЯ», Фонду ветеранів військової розвідки, від 14 жовтня 2015 року, за підписом Президента Фонду генерал-майора Ю.Т. Левченка; подяка Громадської спілки «Всеукраїнське об`єднання учасників бойових дій та волонтерів АТО» за підписом ОСОБА_7 ; грамота Громадської спілки «Всеукраїнське об`єднання учасників бойових дій та волонтерів АТО» за підписом ОСОБА_7 ; наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України від 25 травня 2017 року № 214, ОСОБА_1 , відзначений почесним нагрудним знаком «За заслуги перед Збройними Силами України» за підписом Генерала армії України В.М. Муженка.

Зібравши пакет документів на підтвердження участі у бойових діях в зоні ведення антитерористичної операції, заявник звернувся до Військового комісаріату Міністерства оборони України з метою встановлення статусу учасника бойових дій, однак листом-відповіддю № 364/с від 20.03.2018 р. йому було у цьому відмовлено з причини того, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем та його документи не підлягають до розгляду саме цим органом.

Заявник просить суд встановити юридичний факт, а саме, факт участі у бойових діях ОСОБА_1 , який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у жовтні 2014 року у районі населених пунктів Красногорівка, Маріїнка; з 01 по 04 вересня 2015 року в секторі «Б»; з 15 по 17 вересня 2015 року в секторі «Б».

У судове засідання представник заявника не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник заінтересованої особи також не з`явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч. 2 ст.315 ЦПК України).
Пунктом 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За змістом ч. 2 ст. 6 Закону № 3551-XII порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам, категорії таких осіб, терміни їх участі в АТО чи в забезпеченні її проведення, а також райони АТО визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абз. 3 п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 «Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» (далі - Порядок) статус учасника бойових дій надається, зокрема, особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Пунктом 4 Порядку визначено перелік документів про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових.
Для осіб, зазначених в абз. 3 п. 2 Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.
За змістом положень пункту 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міністерстві оборони України (далі - комісія). А в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання - відповідною міжвідомчою комісією. Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом.
Пунктом 8 Порядку передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій. Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.
Пунктами 6, 7, 9 затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Положення), встановлено, що вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які у складі добровольчих формувань брали участь в АТО, покладається на комісії або Генерального штабу Збройних Сил України, або Міністерства оборони України, або військової частини НОМЕР_1 , або командувань видів Збройних Сил України - залежно від того, до складу якого з військових формувань такі добровольчі формування були включені.
З аналізу норм Порядку та Положення вбачається, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій.
Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує його участь у бойових діях в інший спосіб. Адже в силу положень Порядку та Положення показання певних осіб, визначених ними, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.
Зазначення у пункті 14 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.
Таким чином, чинне законодавство передбачає позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.
Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 233/2929/17.
Таким чином, діючим законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту участі в бойових діях для отримання відповідного статусу учасника бойових дій, а тому справи про встановлення факту участі у бойових діях не підлягають розгляду в судовому порядку.
Пунктом 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 4, 255, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Відомча комісія Національної поліції України про встановлення факту участі у бойових діях.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Баруліна Т. Є.