Єдиний унікальний номер судової справи 490/5121/18
Провадження № 22-ц/812/1544/19 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

її представника Канавцева В.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

її представника Жеребцова В.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 19 червня 2019 року о 14 годині 49 хвилин, у приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва, під головуванням судді Чулупа О.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», про припинення дій, що порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення,

в с т а н о в и л а:

20 червня 2018 року ОСОБА_4 пред`явила до ОСОБА_2 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 липня 1999 року, вона є власником квартири

АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, є відповідач по справі.

Остання, як на її думку, самовільно, без відповідних дозволів та узгоджень переобладнала водопровідну та каналізаційну мережу своєї квартири АДРЕСА_2 , чим порушила право позивача на безпечне та вільне право користування об`єктом права власності.

Зокрема, внаслідок таких дій відповідача, закрито вентиляційний люк квартири позивача, стічними водами пошкоджуються стеля квартири, а також присутній запах каналізації.

Посилаючись на викладені обставини, просила зобов`язати відповідача демонтувати водопровідну та каналізаційну мережу квартири АДРЕСА_3 .

Відповідач позов не визнала, пояснивши, що вказана водопровідна система та система водовідведення вибудувана ще у 1984 році її матір`ю з дозволу та за згодою усіх зацікавлених осіб та установ, за наявності необхідних документів та узгоджень. Нею ж, лише замінено чавунні труби на пластикові.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх недоведеністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи спір так, як викладено в оскаржуваному рішенні, суд виходив з того, що колишніми власниками квартири АДРЕСА_2 , було отримано всі дозвільні документи та розроблено проектну документацію на водовідведення та каналізацію, а відповідач лише замінила чавунні труби на пластикові, згідно цих проектів, а тому законних підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у повній мірі погоджується з викладеним, вважає такі висновки суду вірними, законними та обґрунтованими.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

У даній справі особи, яка подала апеляційну скаргу не надала належних та допустимих доказів своїм твердженням, хоча за процесуальним законом, то є її обов`язком, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Так, в силу п. 4.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» власники мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку з дозволу власника будинку, власника гуртожитку та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

В той же час, відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Як вбачається з матеріалів справи і, це встановлено судом 1 інстанції, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 липня 1999 року, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4, 5-8, 9-14). Поверхом вище, по діагоналі проживає відповідач по справі, яка з таких же підстав, є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. АДРЕСА_4 ).

24 вересня 1975 року, матері відповідача, ОСОБА_5 та їй, було видано ордер №1188 на отримання 2-х кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 . Зазначене житлове приміщення не було обладнане системою водовідведення та каналізації.

Відповідно до дозволу № НОМЕР_1 , виданий райвиконкомом Центрального району Миколаївської міської ради, матері відповідача було дозволено прокласти каналізацію - 20 мм без переходу через дорогу та без порушення твердого покриття в квартирі АДРЕСА_2 .

За погодженням з іншими сусідами, було отримано всі дозвільні документи та розроблено проектну документацію на водовідведення та каналізацію, нею проведено монтаж системи водопостачання та водовідведення згідно з проектами, а саме: Робочий проект «Укржилремпроект» № ч.-33 від квітня 1984 року на обладнання санвузлів та Робочий проект № ч-1024, ч.-1023 водовідведення зі всіма дозвільними документами (а.с. 106-117).

Відповідач, отримавши зазначену квартиру у спадщину, згідно цих проектів, замінила чавунні труби на пластикові.

Проте, ОСОБА_4 не визнає надані відповідачем на доказ своєї правової позиції, вище вказані документи, та вважає, що відповідач самовільно без необхідних дозволів переобладнала водопровідну та каналізаційну мережу квартири АДРЕСА_2 , облаштувавши систему водопроводу та водовідведення над належною їй житловою кімнатою, внаслідок чого, порушила норми проектування, закрила вентиляційний люк квартири, стічними водами пошкоджуються стеля квартири, а також присутній запах каналізації, у зв`язку з чим вона зверталася до відповідних органів для здійснення перевірки.

Між тим, згідно актів перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12 липня 2016 року та від 03 листопада 2017 року, порушень з боку власника квартири АДРЕСА_2 не виявлено (а.с. 78, 117).

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини.

ОСОБА_2 надано всі дозвільні документи та проектну документацію на підключення водовідведення та каналізації, яка відповідала нормам законодавства станом на 1985 р. та на сьогодні відповідає будівельно-архітектурним нормам.

Отже, відповідачем належними та допустимими доказами доведено відсутність будь яких порушень з її боку прав позивача на користування об`єктом власності, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду ухвалене без додержання норм процесуального права.

За такого, та відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

___________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2019 року.