ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2262/19

Номер провадження 22-ц/816/4769/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

скаржник - представник ОСОБА_1 - адвокат Мороз Леся Олексіївна,

суб`єкт оскарження - Роменський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мороз Лесі Олексіївни на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року, у складі судді Шульги В.О., постановлену у м. Ромни,

в с т а н о в и в:

20 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мороз Л.О. звернулася до суду із скаргою, в якій просила:

1. визнати неправомірними дії Роменського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області в порядку судового контролю за виконанням рішення Роменського міськрайсуду Сумської області від 25 листопада 2013 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 100 грн. щомісячно, в частині нарахування аліментів у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку неправомірними;

2. зобов`язати Роменський МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області зробити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з вересня 2018 року згідно виконавчого листа №585/4009/13-ц, виданого 09 грудня 2013 року Роменським міськрайонним судом Сумської області на підставі рішення суду від 25 листопада 2013 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 100 грн щомісячно.

Свої вимоги мотивувала тим, що на примусовому виконанні Роменського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 100 грн щомісячно, однак їй стало відомо що з вересня 2018 року державний виконавець нараховує аліменти не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, тобто не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з цим виникла заборгованість у загальній сумі 6860 грн, яку вона на сьогодні не може сплатити через скрутне матеріальне становище, наявність на утриманні ще чотирьох малолітніх дітей, що підтверджується перебуванням на обліку в УСЗН РДА і отриманням допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

Вказувала, що ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» стосується лише випадків, коли стягнення аліментів проводиться за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду про стягнення аліментів у частці від доходу.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мороз Л.О., на дії Роменського міськрайонного відділу ДВС Головного ТУЮ у Сумській області відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мороз Л.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність стягнення державним виконавцем аліментів на дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а не в розмірі 100 грн, як визначено за рішенням суду. Доводить, що розмірі аліментів може бути змінено виключно на підставі іншого рішення суду.

Вказує, що суд не врахував майновий стан боржника, наявність на її утриманні чотирьох малолітніх дітей, а також той факт, що стягувач ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення скарги, до суду із заявою про збільшення розміру аліментів не зверталася.

Вважає, що положення ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення з боржника аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, стосуються лише випадків стягнення аліментів у частці від доходу матері, батька дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу Роменський міськрайонний ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області з доводами апеляційної скарги не погоджується, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Мороз Л.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заінтересованої особи ОСОБА_2 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі 100 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 08 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення проводити на користь прийомної матері ОСОБА_2 (а.с. 21).

На виконання вказаного судового рішення 09 грудня 2013 року Роменським міськрайонним судом Сумської області виданий виконавчий лист № 2/585/1284/13 та 20 грудня 2013 року Роменським міськрайонним ВДВС відкрите виконавче провадження № 41290552 (а.с. 22).

Із наданої Роменським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Сумській області довідки-розрахунку заборгованості від 20 травня 2019 року вбачається, що станом на 01 травня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2/585/1284/13 складає 6860 грн 09 коп (а.с. 18-19).

ОСОБА_1 має склад сім`ї з 7 осіб, з яких 4 - неповнолітні діти (а.с. 10, 11, 12, 13, 15).

За інформацією Управління соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації від 22 лютого 2019 року № 793, ОСОБА_1 з 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року перебувала на обліку в управлінні і одержувала соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с. 17).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (зі змінами внесеними Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року встановлено у сумі 1860 грн і цей розмірі постійно збільшується у порядку, визначеному Законом.

Із викладеного вбачається, що визначений до стягнення з ОСОБА_1 розмір аліментів на дочку у сумі 100 грн, є значно меншим встановленого Законом мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року) виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність дій державного виконавця щодо стягнення з боржника аліментів на дитину у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, при цьому правильно вважав, що такий порядок стягнення аліментів проводиться за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду незалежно від того у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі стягуються аліменти.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними у зв`язку з перебуванням на її утриманні ще чотирьох малолітніх дітей, оскільки ї Закону України «Про виконавче провадження» не визначає обмежень на стягнення аліментів з особи, яка має на утриманні інших дітей.

Крім того, обов`язок утримання цих дітей лежить не тільки на матері ОСОБА_1 , а і на їх батькові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мороз Лесі Олексіївни залишити без задоволення, а ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик