П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/256/19

Номер провадження 22-ц/804/1749/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2019 року, у складі судді Черкова В.Г.,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач рішенням суду зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дітей. Донька ОСОБА_3 хворіє, в червні 2017 року у неї трапилася травма, що спричинила необхідність обстеження у медичних закладах не за місцем проживання, проведення операції та подальшу реабілітацію. У грудні 2018 року донька знов травмувалася, була проведена друга операція та медичні обстеження. При зверненні до відповідача, він перерахував 6000 грн. в рахунок майбутніх аліментів. Крім того, в дитини є проблеми із зором, що тягне за собою витрати на обстеження, придбання окулярів. Також, ОСОБА_3 четвертий рік перебуває на лікуванні у ортодонта. На день подання позовної заяви фактично зазначені витрати на дитину складають 39 908 грн. Тому вона просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 50 % від фактично витрачених коштів, а саме 19 954 грн.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 50 % від фактично витрачених коштів, а саме 19179 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та направити справу для розгляду до Новогродівського міського суду Донецької області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права. Зокрема у скарзі зазначається, що суд проігнорував вимоги ЦПК України щодо

визначення територіальної юрисдикції та помилково прийняв до розгляду позовну заяву всупереч приписам §3 ст.27-28 ЦПК України в яких визначено територіальну юрисдикцію при розгляді цивільних справ за позовами фізичних осіб; в матеріалах справи відсутні оригінали або належним чином завірені копії платіжних документів, якими б підтверджувався факт проведення витрат на лікування дитини; судом не враховано, що на його утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; позивач не повідомила суд про той факт, що відповідачем було додатково сплачено 11 000 грн.; до справи повинна була бути залучена у якості третьої особи його нинішня дружина - ОСОБА_11 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін та посилається на те, що виплачені до ухвалення рішення відповідачем кошти це фактично погашення заборгованості по аліментам, яка виникла раніше; представлені нею оригінали документів вказують, що вимагаються додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_3 у зв`язку з її хворобою і вона, як мати, самостійно не в змозі нести ці витрати.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подали; просили розглянути справу в їх відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Дитина проживає разом з матір`ю (а.с.6, 7).

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року було зменшено розмір аліментів, що стягувалися з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-10).

Як вбачається зі справи, 26 червня 2017 року ОСОБА_3 отримала травму і внаслідок чого їй було призначено за рекомендацією лікаря ортопеда-травматолога лікування та оперативне лікування в об`ємі ортоскопія, рефіксація косино-хрящевого фрагмента наколінника. Вартість лікування згідно платіжного доручення 18 000 грн. Згідно протоколу ВКК № 144 від 28 серпня 2017 року, ОСОБА_3 потребувала індивідуального навчання на дому на 2017-2018 роки (а.с.11-19).

Згідно медичних документів, ОСОБА_3 потребувала лікування внаслідок травми, що сталася 12 грудня 2018 року, і їй було рекомендована консультація травматолога та оперативне лікування. 04 січня 2019 року було проведено оперативне лікування в об`ємі - артроскопія, пластика медіального ретинакулюма лівого колінного суглобу. Згідно платіжного доручення, ОСОБА_1 сплатила в рахунок придбання титанового анкерного гвинта 6200 грн. Згідно протоколу ЛКК № 13 від 22 січня 2019 року ОСОБА_3 рекомендовано індивідуальне навчання на 2018-2019 роки на дому (а.с.20-25, 69-70, 79).

За результатами обстеження дитини лікарем-окулістом, 01 листопада 2017 року ОСОБА_3 було видано рецепт на окуляри, вартість яких, згідно замовлення № 1/01 від 03 січня 2019 року складає 1638 грн., а вартість лінз - 550 грн. (а.с.26-28).

Згідно довідки, ОСОБА_3 знаходиться на ортодонтичному лікуванні з 23 жовтня 2015 року. Загальна вартість лікування за період з 23 жовтня 2015 року складає 11970,00 грн. (а.с.29, 80-81).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що через особливі обставини, пов`язані з хворобою та лікуванням дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникла необхідність у додаткових витратах і батько дитини нарівні з матір`ю, повинен нести ці додаткові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилався на те, що рішення підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Новогродівського міського суду Донецької області, оскільки Селидівський міський суд Донецької області не мав право розглядати справу за позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, крім іншого, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 376 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги ОСОБА_2 в цій частині є неспроможними і з наведених підстав судове рішення скасування не підлягає.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Відповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді. Крім того, аналіз вказаної норми свідчить про те, що позови про стягнення аліментів охоплюють всі вимоги, пов`язані з невиконанням обов`язку по утриманню, передбачені статями 75-89, 91, 180-201, 202-206, 265-274 СК України, можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Як вбачається зі справи, згідно паспорту громадяни України, позивач зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с.4).

У позовній заяві про стягнення додаткових витрат на дитину позивач зазначила, що місцем її проживання є АДРЕСА_4 . Ці обставини підтверджені актом про проживання від 24 січня 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з дочками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з грудня 2017 року проживають в АДРЕСА_4 (а.с.1,34).

Відповідач цих обставин у встановленому законом порядку не спростував.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно розпорядженню Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1276-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 1085» м.Новогродівка у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, знаходиться на лінії зіткнення.

Отже, оскільки позов був пред`явлений за правилами альтернативної підсудності за місцем перебування позивача, що є його правом, суд дійшов правильного висновку про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 та розгляд її позову в Селидівському міському суді Донецької області.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що позов ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину повинен бути поданий за загальним правилом підсудності не відповідає як принципу верховенства права, Конституції України, так і нормам процесуального права, а також позбавляє позивача можливості практично користуватися передбаченими процесуальним законом гарантіями доступ до суду, у зв`язку із чим оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна визнати незаконним, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 в цій частині визнається необґрунтованою.

Переглядаючи судове рішення в частині визначення розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу і рішення суду підлягає зміні. При цьому враховується, що доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з рішенням суду про стягнення на користь позивача додаткових витрат пов`язаних з необхідністю придбання окулярів для дитини та лікування у стоматологічній поліклініці.

Відповідно до ст.51 Конституції України,ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ст.141,180,182 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує

оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як вбачається зі справи, ОСОБА_1 обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини посилалася на те, що дочка протягом 2017-2018 років отримала дві травми ноги; крім того, вона потребувала лікування у лікаря окуліста і їй були рекомендовані окуляри, а також дитина лікувалася в міській стоматологічній поліклініці у лікаря ортодонтолога (встановлення брекетів).

Заперечуючи проти цих вимог, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що позивачем не представлено належних доказів, які б свідчили про необхідність такого лікування та понесених витратах на лікування дочки у окуліста та ортодонтолога; він також вважає, що ці витрати не викликані особливими обставинами, а пов`язані з віковими та природними змінами в організми дитини доки вона росте.

Зі справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог про стягнення витрат на придбання окулярів та лінз, позивач ОСОБА_1 надала суду першої інстанції рекомендацію ТОВ «Профсервіс-Схід» м.Дніпропетровська (відокремлений структурний підрозділ «Ваш окуліст») від 01 жовтня 2017 року, рецепт на окуляри від 01 листопада 2017 року, довідку «ЄвроМедОптика» від 23 червня 2018 року на суму 550 грн., довідку про рекомендацію на носіння окулярів-тренажерів від 03 січня 2019 року, замовлення «Центральної оптики» від 03 січня 2019 року на 1638 грн.

У скарзі відповідач посилався на те, що представлені суду першої інстанції докази не надані в оригіналі та не завірені належним чином.

Позивач надала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та оригінали медичних документів відносно дочки ОСОБА_3 і в судовому засідання апеляційного суду безпосередньо були досліджені оригінали представлених позивачем документів, які надійшли до суду по пошті.

Колегія суддів вважає, що представлені докази щодо понесених витрат в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 є безпідставними та недостатніми.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідача та дослідивши представлені докази, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати на придбання для дитини окулярів з лінзами та виконання рекомендацій лікаря-стоматолога щодо встановлення брекетів Шерстньовій ОСОБА_3 , не є тими особливими обставинами, які дають підстави для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, оскільки ці витрати не пов`язані з хворобою, каліцтвом дитини тощо.

Крім того, як вбачається зі справи та наданих позивачем документів апеляційному суду, доказів оплати ОСОБА_1 витрат на придбання окулярів та лінз в сумі 2188 грн. (1638+550) ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено.

Що стосується довідки та корінців квитанцій міської стоматологічної поліклініки м.Селидове, наданих апеляційному суду на підтвердження витрат в сумі 11 970 грн., то ці квитанції, на думку апеляційного суду, також не є належними доказами, оскільки виготовлені в копіях без відмітки про достовірність відомостей, що в них відображаються.

Тому, з урахуванням норм матеріального права та представлених доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат, понесених позивачем в сумі 14 158 грн. (2188+11970) - на придбання окулярів, лінз та встановлення дитині брекетів, рекомендованих лікарем-стоматологом, є помилковим.

Відтак апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, в частині визначення розміру додаткових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зміні з визначенням суми додаткових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 12 100 грн.(18 000+6200):2), понесених у зв`язку із травмуванням дитини в 2017-2018 роках.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2019 року, в частині визначення розміру додаткових витрат на утримання дитини, змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12 100 (дванадцять тисяч сто) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 24 червня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко