З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"25" червня 2019 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Шепеля К.А.,
за участю секретаря судового засідання Бондар С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 3 Жмеринського міськрайонного суду по суті в порядку спрощеного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Васильовича, старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської Олени Григорівни про відшкодування шкоди, - приходить до такого.
Позов обґрунтовано тим, що в четвертий раз на протязі останніх двох років скасована як незаконна та необґрунтована постанова слідчого про закриття кримінального провадження. Відповідачі не виконують вказівки прокуратури та вимоги КПК України. Незаконні дії та бездіяльність відповідачів позбавляють позивача права на повне та неупереджене розслідування.
В доповненні до описової частини його позовної заяви позивач вказав, що розмір шкоди ним визначено з його похилого віку, неналежне відношення відповідачів приносить йому страждання, принижує його, він постійно переживає, що не дочекається законного рішення відповідачів.
В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги повністю підтримує і пояснює, що старший слідчий Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонська О.Г. за його заявою про злочин постійно закриває провадження. Прокурором постанови слідчого постійно скасовуються як незаконні. Окрім того, ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Верніка В.М. від 26 грудня 2017 року скасовано постанову старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження. В свою чергу бездіяльність начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 , якою позивачеві завдано моральну шкоду, полягає у невиконанні вимог статті 39 КПК України, в якій перелічуються дії керівника органу досудового розслідування. Моральну шкоду обґрунтовує, виходячи із рекомендацій, зазначених в Постанові Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, пов`язує із порушенням його права на швидке і неупереджене слідство. Бездіяльність слідчого зазначена в постановах прокурора та ухвалах суду. Розмір шкоди визначає, виходячи із свого похилого віку, відбулася зміна укладу його життя, адже він постійно повинен ходити і оскаржувати бездіяльність слідчого. ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодуванням моральної шкоди у відповідності до частини шостої статті 1176, статті 1174 ЦК України.
Відповідачі відзиву на позовну заяву не подавали.
Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Ухвалою судді від 9 квітня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
22 квітня 2019 року до суду надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи відповіді з Жмеринської прокуратури про недбалість відповідачів.
10 травня 2019 року до суду надійшло клопотання позивача про його виклик у судове засідання для надання пояснень.
Ухвалою суду від 13 травня 2019 року подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 4 червня 2019 року.
4 червня 2019 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача заступника начальника Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В. на 25 червня 2019 року.
25 червня 2019 року у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх відповідачів ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.
Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин
Відповідно до копії листа Жмеринської місцевої прокуратури від 25 липня 2017 року № 76-4804 за результатами перевірки рішення слідчого про закриття кримінального провадження Жмеринською місцевою прокуратурою скасоване як незаконне та необґрунтоване (а.с.9), направлені письмові вказівки заступнику начальника Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюку В.В. (а.с.10).
Юридична кваліфікація встановлених обставин
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до положень статті 1176 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Така шкода відшкодовується з підстав, передбачених частини першої цієї статті, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав, для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
В даній справі відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» для відшкодування шкоди.
Відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (на аналогічні норми закону посилався і позивач).
Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.
Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України.
Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини від 4 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.
Як убачається із позовної заяви та пояснень позивача, він вважає, що порушенням його прав на внесення його заяви до ЄРДР, бездіяльністю посадових осіб, що полягає в невиконанні ухвали суду, йому спричинено моральну шкоду. Розмір шкоди позивачем визначено з його похилого віку, зміною укладу його життя.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторони (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України), збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (частина друга статті 12 ЦПК України), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (частина сьома статті 81 ЦПК України).
Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК України. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 12 ЦПК).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до пункту 2 та 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до частини першої статті 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.
Питання щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора вирішується у відповідності до статті 303 КПК України. Згідно з пунктом третім частини першої цієї статті, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого : про закриття кримінального провадження.
Оскільки преюдиційне рішення для встановлення порушення прав позивача на повне та неупереджене слідство, недотримання слідчим розумних строків, тощо не приймалося, відповідно і відсутні підстави для задоволення позову про стягнення у зв`язку з цим моральної шкоди, а інших підстав для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, одночасно як і самої моральної шкоди та ким саме вона безпосередньо завдана.
На підставі викладеного не існує правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому в позові слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 259, 263 ЦПК України, на підставі статей 9, 56 Конституції України, статей 16, 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статей 12, 43, 44, 81 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
В позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Васильовича, старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської Олени Григорівни про відшкодування шкоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення може бути подана апеляція позивачем до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Позивач : ОСОБА_1 , 1948 року народження, мешканець : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Головуючий суддя К.А. Шепель