Справа № 428/5683/19
Провадження № 2/428/1781/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - ОСОБА_3 . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить йому та його дружині на праві спільної часткової власності. На даний час у квартирі зареєстровані 3 особи: позивач, його дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 з 2014 року не проживає за місцем реєстрації. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 08.04.1996, виданого сектором приватизації житла, згідно з розпорядженням (наказом) від 04.04.1996 року № 771, квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з договором про визначення розміру часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 24.04.2019, сторони по цьому договору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 домовилися про визначення розміру часток у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що є їхньою спільною сумісною власністю, і вважають, що їхні частки у праві спільної власності на цю квартиру є рівними, тобто по 1/3 частці у кожного.

Згідно з договором дарування 1/3 частки квартири від 24.04.2019, посвідченим приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Лопатенком В.В., зареєстрованим в реєстрі № 1020, ОСОБА_2 передав в дар ОСОБА_1 належну йому 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 27.12.2018 № 39770 від 27.12.2018, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання № 24 від 17.01.2019, затвердженого директором КП «Житлосервіс» Світанок», в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 93 від 25.01.2019 у сумі 768, 40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - ОСОБА_3 , задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

- третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І. С. Посохов