Ухвала

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 204/8259/17

провадження № 61-3214ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про захист прав споживача, стягнення компенсації за договором та відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі - КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради), в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення гарячого водопостачання до її помешкання у період із 01 жовтня 2016 року по 14 листопада 2017 року; стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за порушення договірних зобов'язань щодо гарячого водопостачання (за перевищення строків аварійно-відбудовних робіт) за період з 01 жовтня 2015 року по 14 листопада 2017 року в сумі 6 211,62 грн, відшкодування понесених збитків (щодо придбання водонагрівача побутового електричного) в розмірі 2 580,00 грн та відшкодування понесених збитків (щодо гарячого водопостачання) за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 14 402,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що між нею та відповідачем - КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Цей договір діяв з 01 січня 2012 року по 14 листопада 2017 року. Для оплати послуги відповідачем був відкритий для позивача особовий рахунок НОМЕР_1. За вказаним договором зазначено чотири споживача, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданої об'єднанням багатоквартирного будинку «Робоча 65» від 14 грудня 2017 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний надавати позивачу та членам її сім'ї послуги з безперебійного централізованого гарячого водопостачання. Але протягом тривалого часу, зокрема з 2006 року, відповідач взагалі не виконував свої обов'язки по гарячому водопостачанню, зазначені у договорі. Листом від 31 серпня 2017 року № 1583-сс відповідач повідомив позивача про те, що відсутність гарячого водопостачання пов'язана з демонтажем труб. При цьому, відповідач не вказав ні очікуваний час відновлення демонтованих труб, ні час демонтажу (період відсутності гарячого водопостачання), та на якому балансі вони знаходяться. Раніше, листом від 03 серпня 2015 року № 2621 відповідач повідомляв позивача, що відсутність у позивача гарячого водопостачання пов'язана з заборгованістю споживачів будинку перед відповідачем (виконавцем послуги) за спожиту теплову енергію і його неможливістю у зв'язку з цим розрахуватися за спожитий природний газ, що призвело до обмеження лімітів природного газу. Позивач вказувала, що відповідач безпідставно припинив надання їй послуг з гарячого водопостачання, оскільки вона є добросовісним споживачем, щомісячно сплачує надані їй послуги та не має заборгованості перед відповідачем, що підтверджується витягами з особистого рахунку НОМЕР_1 за період з липня 2012 року по червень 2015 року, з жовтня 2015 року по червень 2016 року та з липня 2016 року по серпень 2017 року. Позивач зазначала, що відповідач визнає факт припинення надання їй послуг з гарячого водопостачання, але протягом тривалого часу не надає їй належні відповідно до договору послуги з централізованого гарячого водопостачання, чим істотно порушує її права як споживача. В ситуації такої довготривалої відсутності гарячого водопостачання 28 серпня 2016 року позивач була вимушена придбати за власні кошті водонагрівач побутовий електричний моделі «Hi-Therm Eco Life VBO 100» вартістю 2 580,00 грн та встановити його у своїй квартирі для відновлення свого порушеного права на гаряче водопостачання. Відновлення її порушеного права на гаряче водопостачання здійснювалась оплатою двох складових зазначеної послуги - холодної води та електроенергії. На думку позивача, в результаті протиправних дій, пов'язаних з невиконанням умов договору, відповідач повинен сплатити їй компенсацію за порушення договірних зобов'язань щодо гарячого водопостачання (за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт), загальна сума якої за період з 01 жовтня 2015 року по 14 листопада 2017 року становить 6 211,62 грн. Відповідно до підпункту 2 пункту 21 договору відповідач несе відповідальність у разі надання послуг не в повному обсязі шляхом виплати компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт в розмірі, встановленому законодавством. Наявність вини відповідача, яка визначена як протиправність дій відповідача по припиненню гарячого водопостачання з 2008 року по 30 вересня 2016 року, вже встановлена рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року (справа № 204/7625/14-ц) та від 20 грудня 2016 року (справа № 204/6378/16-ц). Ненадання позивачу послуги з гарячого водопостачання зобов'язує відповідача відшкодувати їй збитки, завдані невиконанням договору про надання послуг у повному обсязі. Розмір понесених позивачем витрат на відновлення її порушеного права на гаряче водопостачання, яке позивач просить стягнути з відповідача, за її розрахунками складає 14 402,12 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2018 року відкрито провадження у цій цивільній справі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків щодо гарячого водопостачання за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради по припиненню ОСОБА_1 гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01 жовтня 2016 року по 14 листопада 2017 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення змінити та задовольнити вимоги її позову.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Ціна позову (23 193,74 грн) є меншою, ніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн).

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про захист прав споживача, стягнення компенсації за договором та відшкодування збитків відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак