Справа № 555/266/19
Номер провадження 2/555/188/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Собчука А.Ю.

при секретарі Лисенко О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Захарчука М.І.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача, адвоката Боротюка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Березне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

До Березнівського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_3 на її користь пеню по аліментах за період із січня 2017 року по 01 лютого 2019 року у сумі 30227,36 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що під час подружнього життя у них народилися діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки відповідач не сплачував аліменти, утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості по аліментах №1237 від 04.02.2019 року станом на 31 січня 2019 року склала 30227,36 грн. Відтак вважає, що має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період 2017-2019 роки. Просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Захарчук М.І. в судовому засіданні позовні вимоги змінили, із врахуванням добровільно сплачених відповідачем коштів, остаточно просять суд стягнути із відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 23 806 грн..

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Боротюк О.О. в судовому засіданні позовні вимогт ОСОБА_1 не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Також представником відповідача були подані нові розрахунки, щодо прострочення сплати аліментів із врахуванням сплачених коштів відповідачем. Дана заборгованість по сплаті аліментів виникла за відсутності постійної роботи його довірителя, він є безробітним, незадовільним станом здоров»я та інвалідністю..

25 лютого 2019 року ОСОБА_3 було подано відзив на позов, в якому зазначив, що він не має намірів ухилятися від сплати аліментів, але сплата аліментів на даний час для нього є непосильною. Він особисто звернувся із заявою до Березнівського районного відділу ДВС та написав заяву про відрахування 50 відсотків від пенсії по інвалідності на сплату аліментів. На даний час він є непрацевлаштованим, та не має постійного заробітку. Крім того він потрапив в ДТП та отримав тяжкі травми, в зв'язку з чим поніс великі матеріальні затрати на лікування. Просить суд в задоволені позову відмовити.

Ухвалою Березнівського районного суду від 15 лютого 2019 року по вищевказаній справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України(далі -СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_3 від 06 червня 2007 року, серії НОМЕР_4 від 07 жовтня 2009 року ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до виконавчого листа Березнівського районного суду Рівненської області, справа 555/2341/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 листопада 2016 року до досягнення дітьми повноліття.

Даний виконавчий лист знаходиться на виконанні в Березнівському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області. Постановою від 21.03.2017 року державного виконавця Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа (реєстраційний номер виконавчого провадження: 53614672).

Судом встановлено, що відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачував аліменти, тому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №555/2341/16-ц, станом на 01 лютого 2019 року становить 58 590 грн. 35 коп. (за 2017 рік заборгованість становить 45 207 грн. 36 коп., за 2018 рік заборгованість становить 13 382 грн. 99 коп.).

Стороною відповідача під час розгляду справи було надано відповідний розрахунок та письмові докази на підтвердження сплати відповідачем заборгованості, загальний борг по сплаті аліментів, станом на 31.03.2019 р. становить 25 039,50 грн.

Так, з оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Марцинів Т.О. Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Березнівського районного відділу Державної виконавчої служби вбачається, що заборгованість станом на 31 березня 2019 року становить 25 039 грн 50 коп. та визнається відповідачем.

Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України,статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, у зв'язку з наявною у відповідача ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц.

При цьому у вищезазначеній постанові ВС зазначено, що вирішуючи в конкретному випадку питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верхового Суду відступає від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постанові ВСУ від 01 липня 2015 року справі N 6-94цс15 (Постанова N 6-94цс15) та наступних постановах.

Тобто, зі змісту вказаної постанови слід зробити висновок про те, що Верховний Суд змінив правову позицію по відношенню до своєї ж правової позиції, висвітленої у постановах ВСУ від 01 липня 2015 року (справа N 6-94цс15).

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даному випадку положення постанови Верхового Суду № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Суд погоджується з обчисленням пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку в межах заявлених позовних вимог за вказаний період, оскільки він відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Крім того, необхідно врахувати, що Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини неналежне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені).

Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені).

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом'якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотну дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження № 61-18327св18).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Отже, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом'якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на березень 2019 року становить 23 806 грн та підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими.

Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з тим, що він потрапив в ДТП, через що, не міг працювати і сплачувати аліменти, не має постійного заробітку, отримує мінливий дохід, пенсію по інвалідності, однак виходячи з аналогії права і застосовування чинного законодавство про відповідальність за прострочення грошових зобов'язань до сімейного законодавства, то платник аліментів повинен довести суду, що несплата своєчасно аліментів відбулася з поважної причин. Лише за наявності неспростовних доказів неможливості сплати нарахованої неустойки (пені), право на неустойку в одержувача аліментів не виникає.

Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими.

Докази подані відповідачем, щодо відсутності у його діях вини у несплаті аліментів, суд визнає такими, що не можуть свідчити про відсутність вини із боку відповідача, інших належних та допустимих доказів судом не здобуто.

Заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача з моменту відкриття виконавчого провадження та початку стягнення аліментів, а ДТП відбулася лише 26.10.2017р. .

Крім того, наведені обставини щодо неможливості влаштуватися на постійну роботу мають суб'єктивний характер та не свідчать про відсутність вини в розумінні ст. 196 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Разом з тим суд вважає, що надані відповідачем матеріали, довідки про стан здоров'я, обставини встановлені в судовому засіданні про матеріальне становище відповідача є підставою для зменшення розміру неустойки.

Відтак, суд вважає, за необхідне зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3, у відповідності до розрахунку заборгованості по аліментах, з 23806 грн. до 11 903 (одинадцять тисяч дев'ятсот три) грн., виходячи з принципу розумності та справедливості й інтересів дітей.

Крім того, стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності, спрямованим, насамперед, на забезпечення належного виконання аліментних зобов'язань платником аліментів.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню частково, з врахуванням вимог ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України в частині зменшення розміру пені.

Оскільки при зверненні до суду позивач була звільнення від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.4,10-13,76-81,133-137,258-265 ЦПК України,ст..196 СК України, Постановою від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц ВП ВС, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2) неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 11 903 (одинидцять тисяч дев'ятсот три) грн.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Березнівський районний суд Рівненської області.

Позивач: ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1.

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2019 р., о 14:00 год.

Суддя А.Ю. Собчук