ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Харків

справа № 641/1849/15-ц

провадження № 22ц/818/656/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року, ухвалене суддею Богдан М.В.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «Перший український міжнародний банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 156 550,00 грн зі сплатою 12,99 % річних та терміном повернення до 14 лютого 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 14 лютого 2008 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2,було укладено договір іпотеки, згідно із яким відповідачі передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання позичальником узятих на себе кредитних зобов'язань станом на 12 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 212 379,77 грн., яка складається з: 129 063,93 грн. - заборгованості за кредитом, 23 027,57 грн. - заборгованості за відсотками, 30 892,77 грн. - пені за порушення строків виконання зобов'язання, 1 565,50 грн. - штрафу (фіксована частина), 27 830 грн. - штрафу за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування.

У зв'язку з наведеним позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2008 року у розмірі 212 379,77 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 3 у будинку № 125/2 по вул . Ньютона у м. Харкові шляхом її продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості предмета іпотеки у порядку виконавчого провадження.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з ухваленням 27 червня 2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова рішення про стягнення з ОСОБА_1, заборгованості за кредитним договором правовідносини сторін за договором є припиненими, що виключає можливість нарахування після цієї дати процентів за користування кредитом та передбачених договором штрафних санкцій. Одночасне стягнення з боржника суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю в рахунок погашення зазначеного боргу, призведе фактично до подвійного стягнення суми заборгованості, яка є неспівмірною з вартістю іпотечного майна.

В апеляційному порядку справа переглядалася двічі.

Останнім рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

З метою задоволення вимог ПАТ «Перший український міжнародний банк» та погашення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 6118465, розмір якої складає 212 379,77 грн, з яких 129 063,93 грн. - сума заборгованості за кредитом, 23 027,57 грн - заборгованості за відсотками, 30 892,77 грн. - пеня за порушення строків виконання зобов'язання, 1 565,50 грн. - штраф (фіксована частина), 27 830 грн. - штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до договору іпотеки від 14 лютого 2008 року № 6118550, а саме на:

квартиру, реєстраційний номер: 22041624; загальна площа: 47,5 кв. м, житлова площа: 29,2 кв. м, відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 лютого 2008 року № 17654974, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у.право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності (реєстровий № 3-03-235198) від 23 вересня 2003 року, виданого ВПЖФ УКМ та П Харківської міської ради.

Встановлено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому встановленої у звіті про незалежну оцінку об'єкта нерухомого майна від 05 квітня 2017 року, складеного ТОВ «Ріелті-брокерідж», у розмірі 536 520 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 7 008, 54 грн. в рівних частинах з кожного.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було враховано правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 26 грудня 2011 року в справі № 6-340цс15, та незаконно відмовлено у задоволенні позову з підстав неспівмірності суми заборгованості за кредитним договором із заставною вартістю предмета іпотеки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами кредитних зобов'язань та відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку» і умов договору про іпотеку позовні вимоги підлягають задоволенню.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив дійсний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, від якого залежить вирішення питання про наявність підстав чи відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Перший український міжнародний банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачем неправомірно нарахована пеня та штрафні санкції при наявності рішення суду, яке набрало законної сили; що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін. Судом не було враховано правову позицію ВСУ, викладену у Постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року. Також посилається на те, що представником позивача було надано до суду докази того, що відповідачі не виконують зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплаті відсотків. Представником відповідача було надано докази відсутності іншого майна для реалізації в рахунок погашення суми боргу за кредитним договором, що свідчить про неможливість виконання рішення суду. Однак судом першої інстанції не були враховані та не надано належної оцінки вказаним доказам. Суд першої інстанції в своєму рішення дійшов помилкового висновку про те, що стягнення однієї і тієї ж суми боргу як з боржника так і з майнового поручителя буде суперечити загальним засадам цивільного судочинства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Вказує, що винесення рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє дії кредитних зобов'язань на майбутнє. Кредитний договір є чинним та не розривався ні за домовленістю сторін, ні за рішенням суду. Отже за даним договором продовжують нараховуватися відсотки за користування кредитом, а Боржник залишається зобов'язаним сплачувати відсотки в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Щодо співмірності позовних вимог, суд першої інстанції не досліджував вартість іпотеки, зазначену в договорі іпотеки, при цьому послався на вартість предмету іпотеки, зазначену у звіті, наданому відповідачем. Між тим, під час судового розгляду звіт, як доказ, не був досліджений.

ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_1 надала до суду відзив, в якому просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відзив мотивований тим, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про не співмірність кредитної заборгованості із вартістю іпотечного майно, враховуючи вартість предмету іпотеки та залишком заборгованості відповідачів. Вказує, що розмір заборгованості за кредитним договором, який надано банком, не відповідає дійсності. Вказує, що на час розгляду справи відповідач має невиконану заборгованість перед позивачем у сумі 138 268,16 грн. Звертає увагу на те, що ПАТ «ПУМБ» на цей час вже є власником квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ньютона, б. 125/2, кВ. 3, на яку просить звернути стягнення.

Представником ПАТ «Перший український міжнародний банк» було надано відповідь на відзив ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_1, в якому представник звертає увагу на те, що у своєму розрахунку Банком зазначено всю заборгованість по кредиту, враховуючи стягнуті суми за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2014 року та поточні суми процентів за неправомірне користування кредитом, сума пені за період з 15 березня 2014 року по 12 лютого 2015 року в рамках строку позовної давності та суму штрафу за невиконання умов страхування предметів застави, а також із урахуванням суми добровільно сплачених відповідачем для визначення судом дійсної заборгованості за кредитом. Також вказує, що розмір заборгованості, вказаний відповідачем у відзиві не підтверджений розрахунком або квитанціями про сплату боргу. Вказує, що судом першої інстанції було помилково відмовлено у задоволенні позову з підстав неспівмірності суми заборгованості за кредитним договором із заставною вартістю предмета іпотеки. Так, відповідач, передаючи нерухоме майно вартістю 278 300 грн. в іпотеку Банку на забезпечення кредиту в сумі 156 550 грн., з моменту укладення договору розуміли, що вартість предмету іпотеки перевищує суму кредиту, однак погодилися на можливу реалізацію предмета іпотеки у разі неналежного виконання зобов'язань, про що свідчать їх підписи у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № 6118465, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 156 550,00 грн зі сплатою 12,99 % річних та терміном повернення до 14 лютого 2023 року.(а. с. 9-11 т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 14 лютого 2008 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, було укладено договір іпотеки, згідно із яким відповідачі передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру № 3 у будинку № 125/2 на вул. Ньютона у м. Харкові.(а. с. 14-16 т. 1).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1, зобов'язань за кредитним договором від 14 лютого 2008 року позивач у 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 143 829, 86 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2014 року з ОСОБА_1, на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2008 року у розмірі 143 829,86 грн. Вказане рішення набрало законної сили (а. с. 98-99 т. 1).

06 липня 2015 року старшим державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище рішенням суду (а. с. 101 т. 1).

На час звернення з даним позовом рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2014 року не виконано, сума заборгованості не погашена.

Позивача наполягає на тому, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 6118465 станом на 12 лютого 2015 року складає 212 379,77 грн., з яких 129 063,93 грн. - сума заборгованості за кредитом, 23 027,57 грн. - заборгованість за відсотками, 30 892,77 грн. - пеня за порушення строків виконання зобов'язання, 1 565,50 грн. - штраф (фіксована частина), 27 830 грн. - штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування. (а. с. 6-7 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно положень статей 546, 575 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

У частині першій статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що наявність рішення суду про стягнення заборгованості унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки не ґрунтується на законі.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що заборгованість, яка була стягнута рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2014 року була сплачена на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Тому помилковим є висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову через неспівмірність розміру заборгованості та вартості іпотечного майна, оскільки наявність заборгованості за кредитом завдає збитків ПАТ «Перший український міжнародний банк» та відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 26 грудня 2011 року в справі за № 6-340цс15, законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням із вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, ухвалено з порушенням норм матеріалами права та підлягає скасуванню.

На час вирішення справи апеляційним судом представник позивача ОСОБА_6 заявила про наявність підстав для закриття провадження у справі через відсутність предмету спору.

Представник відповідача проти цього клопотання не заперечувала.

Колегія суддів клопотання про закриття провадження у справі вважає таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (часина перша статті 598 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно пояснень, наданих представником ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», на даний час Банк відповідно умов Договору іпотеки реалізував своє право в позасудовому порядку на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки та судом зазначена реєстрація визнана правомірною.

Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою № 99791360 від 09 жовтня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де підставою виникнення права власності у ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є договір іпотеки № 6118550, серія та номер 439, виданий 14 лютого 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 червня 2018 року позов ОСОБА_1В, до державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_8, ПАТ «ПУМБ», ОСОБА_9 про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35966332 від 04 липня 2017 року, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 3 у будинку № 125/2 на вул. Ньютона у м. Харкові за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» - залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року вказане судове рішення залишено без змін.

Таким чином, обставини справи вказують на наявність підстав вважати іпотеку як вид забезпечення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, припиненою, оскільки відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набув право власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, a не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Враховуючи припинення договору іпотеки у зв'язку із набуттям права власності банком на предмет іпотеки та задоволення кредиторських вимог за рахунок предмету іпотеки колегія суддів вважає, що на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відсутній предмет спору та тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача просила також вирішити питання про стягнення з відповідачів, понесених під час розгляду справи судових витрат. Представник позивача посилається на те, що Банк отримав відшкодування у 2017 році, тобто вже після звернення до суду із цим позовом.

Представник відповідача проти стягнення судових витрат заперечував.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи, оскільки Банк самостійно обрав інший - позасудовий спосіб захисту своїх прав та звернувся до державного реєстратора, який провів державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

За відсутності предмету спору з 09 жовтня 2017 року Банк підтримував позовні вимоги.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що підстави для відшкодування позивачу судових витрат, понесених під час розгляду справи, відсутні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення виготовлений 20 березня 2019 року.