"20" березня 2019 р. Справа № 363/3092/18
20.03.2019 року, Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Котлярової І.Ю,
при секретарі Палій Л.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини в обґрунтування якого вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 08.08.2004р., який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.11.2010р. було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання їх дитини, яку вона потребує, позивачка була змушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача додаткові витрати понесені на оплату путівки у дитячий табір а саме половину вартості путівки в розмірі 4004 гривень.
Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов просила задовольнити.
Відповідач у судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 08.08.2004р., який було зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін від шлюбу народилась донька, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис 506, згідно з яким, батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 6).
Рішенням Вишгородського районного суду від 15.11.2010р., шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 7).

Відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

В обґрунтування стягнення аліментів у твердій грошовій суми в розмірі 3000 грн., позивачка зазначає те, що ОСОБА_2 працездатний та інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Крім того, позивачка зазначила, що їх дитина, ОСОБА_3, потребує оздоровлення, а тому у 2018 році відвідувала Міжнародний дитячий центр «Артек», вартість путівки до дитячого оздоровчого табору коштувала 8008 грн., про що надала відповідні квитанції, про сплату коштів у вказаному розмірі 3200 грн., а тому половина вартості путівки повинна бути сплачена батьком дитини.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об'єктивності та справедливості, а також норми Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», суд приходить до висновку, що розмір аліментів у сумі 3000 грн. є достатнім. Крім того, суд вважає за можливим стягнути з відповідача додаткові витрати, пов'язані з оздоровленням дитини в розмірі 4004 гривень. Таким чином заявлені вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 180, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 2, 12, 13, 19, 76-83, 247, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН - НОМЕР_1 на утримання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позову, а саме з 06.08.2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН - НОМЕР_1, додаткові витрати на оздоровлення дитини у розмірі 4004 (чотири тисячі чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах сплати платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код -НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2.

Суддя І.Ю.Котлярова