РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/596/19

25 червня 2019 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

за участі: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Стецюка М. Ю., відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Больбіної С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, про зменшення розміру стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та про зменшення розміру стягнення аліментів.

В обгрунтування позову покликається на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2018 року він сплачує на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття сином.

Відповідно до Розпорядження голови Костопільської районної адміністрації Рівненської області від 01 листопада 2018 року визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною саме за місцем його проживання, а саме через день із 08.00 год. до 08.00 год. наступного дня з правом ночувати та проживати, із можливістю заводити та забирати сина з місця проживання, дитячого садочка, а у подальшому - зі школи.

Оскільки, він бере активну участь у вихованні та зустрічах з сином, який фактично день через день проводить час з ним та своїми бабусею та дідусем, ночує за його місцем проживання, утримує його в натуральній формі за власні кошти однакову із відповідачкою кількість днів та часу, в зв`язку з чим вважає за недоцільне подвійно сплачувати грошові кошти за даних умов на утримання свого сина ОСОБА_3 , так як в зв`язку з цим погіршується його матеріальне становище. При цьому вважає що буде також справедливо просити суд стягнути аліменти на утримання сина з відповідачки, так як рівну кількість часу кожного місяця син проживає з ним.

За таких обставин, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А також просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати аліменти у розмірі 1/15 частини заробітку(доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 07 березня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов.

Мотивуючи свої заперечення проти позову про стягнення аліментів та про зменшення розміру стягнення аліментів відповідач покликається на те, що позивачем не зазначено правових підстав та не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Син проживає з нею, що підтверджено довідкою БЖКП №190 від 22.03.2019 року. Розпорядження голови РДА визначає способи участі батька у вихованні сина, а не місце проживання дитини і носить рекомендаційний характер. Матеріальне становище позивача не погіршилось, а навпаки покращилось, про що свідчать долучені докази ( декларації про доходи позивача).

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Стецюк М.Ю. позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові.

Відповідач та її представник - адвокат Больбіна С.С. в судовому засіданні заперечували проти заявленого позову та просили в задоволенні його відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та її представника, свідків та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року, який рішенням Костопільського районного суду від 17 грудня 2018 року було розірвано.

Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 29.08.2018 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2018 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини , в розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня звернення до суду, а саме з 16 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розпорядженням голови Костопільської районної адміністрації Рівненської області від 01 листопада 2018 року «Про участь батька у вихованні дитини» визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною за місцем проживання батька, а саме через день із 08.00 год. до 08.00 год. наступного дня з правом ночувати та проживати, із можливістю заводити та забирати сина з місця проживання, дитячого садочка, а у подальшому- зі школи. Сім днів у літній період та сім днів у зимовий період під час відпустки батька з можливістю вільного пересування в місцях та приміщеннях, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, без обмежень переміщення та без присутності матері дитини та інших родичів з її боку. Необмежене спілкування батька з сином особисто та засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, які не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Тобто, аліменти на утримання дитини сплачує той з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Місце проживання малолітньої дитини в судовому порядку не визначалося, що дає підстави вважати про відсутність такого спору між сторонами, тобто місце проживання дитини було визначено за згодою батьків - за місцем проживання матері.

Дана обставина стверджується довідкою Костопільського БЖКП від 22.03.2019 №190 та не заперечувалася сторонами в судовому засіданні, що відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Крім того, дана обставина також встановлена і рішенням Костопільського районного суду від 04 жовтня 2018 року по справі про стягнення аліментів, що відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України також не підлягає доказуванню.

Покликання позивача на рішення органу опіки про участь батька у вихованні дитини, як на встановлення місця проживання дитини з обома батьками, суд рахує необгрунтованим, оскільки відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки, дитина проживає разом з матір`ю - відповідачкою по справі, на ній лежить основний тягар по вихованню та забезпеченню дитини, то суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з неї аліментів на утримання сина.

Доводи позивача про те, що син через день ночує (проживає) в нього і він в натуральній формі утримує його за власні кошти у визначені дні, суд розцінює як належне виконання батьком своїх обов`язків.

Крім того, суд констатує, що відповідно до норми ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, тому суд рахує, що не всі витрати позивача на дитину є обгрунтованими, та не всі куплені речі для дитини, є речами першої необхідності та для задоволення розумних потреб дитини, що відповідно не позбавило відповідачку понести значні витрати на харчування, одяг, лікування, розвиток дитин та оплату комунальних послуг.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з відповідачки.

Що ж до вимоги позивача, щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання малолітнього сина, то суд рахує її безпідставною з наступних підстав.

Статтею 192 СК України визначено перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках встановлених цим Кодексом. Такий перелік обставин які можуть слугувати піставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним и розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. А саме: - наявність доказів однієї з трьох обставин, вказаних в ст.192 СК Україні; - підтвердження того, що обставини, які є причиною зміни розміру аліментів, не існували тоді, коли відбувався розгляд справи про призначення аліментів вперше.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свою малолітню дитину, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що погіршився його матеріальний стан, суд до уваги не бере, належних доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

Саме суду віддані дискреційні повноваження при визначенні конкретного розміру аліментів. При цьому, закон визначив що саме суд повинен брати до уваги і враховувати при визначенні розміру аліментів. Такими обставинами можуть бути: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів.

Так, Костопільським районним судом при винесенні рішення від 04 жовтня 2018 року про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина були враховані дані обставини для визначення розміру аліментів і вони не змінилися на даний час.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині зменшення розміру аліментів не підлягає задоволенню.

Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підтвердження понесення судових витрат відповідач надала суду Розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, однак не підтвердила такі витрати належними доказами, що є підставою для відмови у стягненні судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись стст.10,12, 13, 81, 82, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, керуючись ст.ст.7, 141,155, 180-181, 192 СК України, ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу N 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", , суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, про зменшення розміру стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 , (житель АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 (жителька АДРЕСА_2 ), паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 12.04.2013 року Костопільським РС УДМС України в Рівненській області, ІПН: НОМЕР_3 .

Повне рішення складено

27 червня 2019 року.

СуддяЛ. А. Грипіч