КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6758/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Справа № 759/15852/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року, постановлене у складі судді Петренко Н.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2018 року ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на загальну суму 114341 грн. 82 коп. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.09.2013 року відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.06.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 114 341 грн. 82 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 7943 грн. 66 коп., заборгованість за відсотками за період з 03.09.2013 р. по 31.10.2017 р. в розмірі 106 398 грн. 16 коп., та судовий збір в розмірі 1762 грн., а всього 116 103 грн. 82 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що заборгованість за кредитом виникла 13.05.2014 року, строк повернення Кредиту (овердрафту) настав 11.12.2014 року. 29.05.2015 року ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти в сумі 758 гривень, за погашення заборгованості за кредитом (овердрафту). До суду з даним позовом позивач звернувся лише 25.09.2018 року, з простроченням встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Однак судом безпідставно не було застосовано строк позовної давності та не відмовлено в задоволенні позову.

Посилається на те, що відповідно до довідки, 03.09.2013 року ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 8000 гривень, який того ж дня було зменшено до 300 гривень. Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 знову було збільшено кредитний ліміт, позивачем до справи не надано, в зв`язку з чим, висновки суду, що відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок є безпідставними та необґрунтованими.

Вважає, що позивачем не надано доказів відкриття відповідачу кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 8000 гривень, а також здійснення списання грошових коштів з кредитного карткового рахунку клієнта на підставі його розпорядження, а також не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів розпорядження відповідачем кредитним картковим рахунком взагалі та передання відповідачу на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 8000 грн.

Крім того, вказує, що позивачем не надано доказів правомірності нарахування відсотків за користування кредитом, а судом не вірно визначено розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до довідки, 03.09.2013 року ОСОБА_1 було видано кредитну картку «Універсальна180+», яка не відповідає витягу з «Тарифів Банку», наданого позивачем, що взагалі унеможливлює здійснити розрахунок за відсотками за користування кредитом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити.

Представник АТ КБ «Приватбанк» подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, у задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.09.2013 року відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.06.2018р. має заборгованість на загальну суму 114 341,82 грн., яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 7 943,66 грн.,

- заборгованості за відсотками за період з 03.09.2013р. по 31.10.2017р. - 106 398,16 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 7943,66 грн., заборгованість за відсотками за період з 03.09.2013 року по 31.10.2017 року в розмірі 106 398 грн. 16 коп.

Проте колегія суддів у повному обсязі погодитись з висновками суду не може, оскільки висновки суду у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів не відповідають наявним у матеріалах справи доказам, зроблені без повного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2013 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву б/н між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» і він отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не заперечував факту укладення між сторонами кредитного договору, проте просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності та з підстав зняття з його картки коштів невідомими особами шахрайським шляхом.

Однак такі заперечення відповідача в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за кредитом ( тіла кредиту) на суму 7943 грн. 66 коп. правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції і в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з п. 1.1.5.13 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Відповідно до п.1.1.5.29 Умов та Правил, клієнт несе повну відповідальність за всі операції, пов`язані з карткою, що супроводжуються авторизацією. ( а.с.18-19).

Відповідно до п. 6.1 - 6.8 Постанови Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», що була чинною станом на 21 квітня 2014 року, держатель платіжного засобу зобов`язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як вбачається з довідки від 28.07.2014 року, виданої Святошинським районним управлінням ГУ МВС України в м. Києві, 21 квітня 2014 року о 17 год. 25 хв. невстановлена особа, знаходячись по АДРЕСА_1 шахрайським шляхом заволоділа грошима в сумі 6922 грн., що належать ОСОБА_1 ( а.с. 53).

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, станом на 21 квітня 2014 року , ОСОБА_1 мав непогашену заборгованість по тілу кредиту у розмірі 755 грн. 18 коп., а 21 квітня 2014 року з карткового рахунку було знято кошти у розмірі 7188 грн. 48 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він продавав товар через Інтернет, йому зателефонували невідомі особи, які представились працівниками банку, і попросили його переказати кошти з його карткового рахунку на інший картковий рахунок. Він особисто прийшов до банкомату, і , використовуючи власну платіжну картку та ПІН-код, на продиктований невідомою особою номер карткового рахунку сплатив грошові кошти.

З наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що 21 квітня 2014 року о 17 год. 27 хв. відповідач здійснив переказ коштів на карту № НОМЕР_1 в сумі 6789 грн. та 123 грн. ( а.с. 52).

Таким чином, обставини, які дають підстави для звільнення від цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , відсутні, оскільки кошти були перераховані на інший картковий рахунок ним особисто, про що отримані квитанції. Між тим, відповідно до вимог вищевказаної Постанови НБУ користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у тому випадку, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Однак, відповідач визнав, що самостійно здійснив платіжну операцію з використанням платіжної картки та ПІН-коду.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми заборгованості по кредиту з ОСОБА_1 на користь банку в сумі 7943 грн. 66 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом безпідставно не застосовані положення ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності до тіла кредиту, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з наданої АТ КБ Приватбанк довідки від 22.05.2019 року на замовлення відповідача, термін дії картки за договором від 03.09.2013 року становить - червень 2017 року ( а.с. 87).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців із моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Враховуючи, що строк дії картки встановлений до останнього дня місяця червня 2017 року, з позовом до суду банк звернувся 07 жовтня 2018 року, то встановлений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по кредиту банком не пропущено.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що строк позовної давності слід обраховувати від останнього здійсненого ним платежу 30 травня 2015 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за даним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення процентів на суму 106 398 грн. 16 коп., суд першої інстанції зробив висновок про наявність підстав для задоволення таких позовних вимог у повному обсязі з порушенням вищевказаних норм матеріального права та не встановивши належним чином усіх обставин, що мають значення для вирішення спору у цій частині.

Так, враховуючи наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, а також встановлених обставин, що за умовами договору відповідач повинен сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця, то проценти можуть бути стягнуті лише в межах трирічного строку позовної давності та з урахуванням строку дії кредитної картки, оскільки після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який був покладений судом першої інстанції в основу рішення, банк заявив до стягнення заборгованість за відсотками за період з 03 вересня 2013 року по 31 жовтня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, період, за який підлягають стягненню відсотки, становить з 07 жовтня 2015 року до 30 червня 2017 року та складає 631 день.

Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору, були ним змінені в односторонньому порядку.

Дослідженням долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості встановлено, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: до 31.09.2014 року включно - 30 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року включно - 34,8% річних, з 01.04.2015 року - 43,2% річних (а.с.4,5).

Проте судом не було з`ясовано та не прийнято до уваги ту обставину, що з 21 квітня 2014 року платіжна картка відповідача ОСОБА_1 була заблокована за його заявою, проценти він сплачував через касу банку, востаннє - 30 травня 2015 року у сумі 758 грн. ( а.с. 5), а жодних доказів належного повідомлення відповідача та погодження сторонами збільшення розміру процентної ставки матеріали справи не містять.

Крім того, як встановлено апеляційним судом, з 01.04.2014 року була змінена формула нарахування відсотків (відсотки нараховуються як на тіло кредиту, так і на нараховані відсотки та санкції в попередньому періоді, а також застосовується кратність-2, що значно, в рази, змінює нараховані відсотки), що є порушенням п.2.1.1.12.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4 та п.2.1.1.12.5, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стає простроченим кредитом.

Крім того, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог, визначена при укладенні договору процентна ставка - 30% річних є фіксованою та не може змінюватися протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Тарифів Банку, оскільки без дотримання вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Виходячи з наведеного, а також досягнутих сторонами істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних позивачем кредитних коштів ( сум заборгованості за кредитом як поточної так і простроченої), зазначеної в розрахунку кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 30% річних, а також, враховуючи, що згідно з умовами п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані відповідачем кредитні кошти (кредитний ліміт) перераховані колегією суддів за ставкою 30% річних за період у межах строку позовної давності та до останнього дня місяця строку дії картки, тобто з 07 жовтня 2015 року до 30 червня 2017 року, що складає 631 день.

Таким чином, сума процентів за вказаний період за процентною ставкою 30% річних обчислена судом на суму 4177 грн. 22 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни судового рішення в частині розміру процентів, що підлягають стягненню, зменшенню їх суми до 4177 грн. 22 коп. Отже, загальна сума, яка підлягає до стягнення, становить 7943 грн. 66 коп. + 4177 грн. 22 коп. = 12020 грн. 88 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для стягнення процентів, оскільки відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» тип рахунку за договором від 03.09.2013 року був визначений «Універсальна 180+», тоді як представником позивача взагалі не надано тарифів для даного виду карт, а долучено до позовної заяви тарифи для Карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду», на думку колегії суддів не можуть бути визнані підставою для відмови у стягненні процентів, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається розмір процентної ставки при укладенні договору - 30% річних, за вказаною ставкою відповідач здійснював погашення процентів та жодних заперечень не висловлював.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., а відповідачем при поданні апеляційної скарги - 2643 грн. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги судове рішення підлягає зміні, позовні вимоги задовольняються судом на 10,6% від заявленої суми, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2362 грн. 84 коп. За таких обставин колегія суддів вважає необхідним застосувати взаємозалік судових витрат, у зв`язку з чим стягненню з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати на суму 600 грн. 77 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року - змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( ) заборгованість за кредитом - 7943 грн. 66 коп., заборгованість за відсотками - 4177 грн. 22 коп., а всього стягнути - 12 020 ( дванадцять тисяч двадцять) грн. 88 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 600 грн. 84 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.