ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 501/670/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/4065/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Чорноморська міська рада Одеської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2019 року у складі судді Смирнова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеської області, про визнання незаконними та скасування рішень ради, зобов`язання вчинити певні дії, в якому уточнивши вимоги, просила:

- скасувати рішення Іллічівської міської ради від 27 жовтня 2006року №113/19-V про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 для подальшої передачі у власність, в зв`язку зі смертю ОСОБА_4 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 25 листопада 2016 року № 174/18-VІІ «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0901 га за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 16 червня 2017 року № 249/25-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0901 га ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 16 червня 2017 року № 249/84-VІІ «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 »;

- зобов`язати Чорноморську міську раду Одеської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 для подальшої передачі у власність (т.1 а.с. 3-5, 198-203,т.3 а.с 35-38).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2019 року під час підготовчого засідання суд дійшов висновку, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження підлягає закриттю, із скасуванням заходів забезпечення позову.

Закриваючи провадження у справі, суд посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 536/233/16, в якій висловлено позицію, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду ( т.3 а.с. 59-60).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що:

- суд порушив вимоги ч.1 ст.197 ЦПК України провів підготовче засідання у відсутність сторін, позбавивши сторону позивача реалізувати свої процесуальні права;

- набуття позивачем права та обов`язків на земельну ділянку в порядку спадкування не носить публічно правовий характер, тому дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства;

- у 2009 році Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою діє фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання;

- Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2018 року у справі № 2а-6386/12/1070, вирішуючи підсудність справи, вказав, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин;

- в даному випадку існує спір між двома фізичними особами щодо однієї земельної ділянки, яка була відведена їм одночасно. При цьому, позивачка набула відповідні права в порядку спадкування. В такому випадку, зачіпаються майнові інтереси обох сторін, а тому спір носить приватноправовий характер ( т. 3 а.с. 63-68).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін.

При цьому зазначає, що рішенням Чорноморської міської ради від 16 червня 2017 рокуОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Відповідні відомості щодо даної земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час не внесено, тому суд першої інстанції правильно послався на постанову Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №536/233/16, в якій Верховний Суд зазначив, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень не реалізовано, справа повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства. (т.3 а.с.11-12, 63-68).

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників процесу не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 надав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його непрацездатністю, надавши лист непрацездатності.

Колегія суддів відхилила клопотання представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки з метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.371 ЦПК України, відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщеного представника ОСОБА_3

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходів з того, що предметом спору є вимоги про визнання протиправним та скасування індивідуальних актів суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певну дію, що відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Олександрівської сільської ради за №260 від 27 листопада 2001 року ОСОБА_4 надана земельна ділянка для будівництва нового житлового будинку у АДРЕСА_2 , яка передано йому рішенням сесії Олександрівської селищної ради від 18 грудня 2001 року у безкоштовну приватну власність під будівництво житлового будинку (т.1 а.с.11-12).

Рішенням Іллічівської міської ради від 27 жовтня 2006 року №113/19-V, ОСОБА_4 надано дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 для подальшої передачі у власність (т.1 а.с.13 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 листопада 2006 року ОСОБА_4 , який є сином позивачки ОСОБА_1 помер (т.1 а.с. 14-15 ).

Як вбачається із змісту позову, позивачка посилається на те, що вказана земельна ділянка оброблялась нею та її сином з 2001 року, на підставі рішення №113-ХХ111 від 18 грудня 2001 року про передачу вказаної земельної ділянки у постійне користування ОСОБА_4 та у безкоштовну приватну власність під будівництво житлового будинку. На той час, адреса земельної ділянки була: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_2 , а в подальшому в 2006 році земельній ділянці надана нова адреса: АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначила, що вона із сином користувались земельною ділянкою та сплачували за неї податки, що підтверджено довідкою від 31 березня 2017 року про відсутність заборгованості по податкам за землю за вказаною адресою. Вона є спадкоємцем після смерті сина та має право на вказану земельну ділянку ( т.1 а.с.18).

03 квітня 2017 року позивачка звернулась до Чорноморської міської ради про надання їй дозволу на розробку проекту відведення вказаної земельної ділянки, однак їй рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 16 червня 2017 року № 249/84-VІІ відмовлено ( т.1 а.с.21 ).

29 травня 2018 року позивачка знов звернулась до відповідача про надання дозволу на розробку проекту відведення вказаної земельної ділянки, однак рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 08 червня 2018 року № 345/869-VІІ їй відмовлено (т.3 а.с.38-39).

При цьому, рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 25 листопада 2016 року № 174/18-VІІ надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0901 га за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.59-98).

Рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 16 червня 2017 року № 249/25-VІІ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0901 га ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства за вказаною адресою (т.1 а.с. 99).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим згідно з ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що оскаржуваними рішеннями Чорноморської міської ради від 25 листопада 2016 року та від 16 червня 2017 року порушуються її права як користувача земельної ділянки, на яку вона має право після смерті сина.

Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

При цьому, розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки звернення ОСОБА_1 пов`язане із захистом права користування земельною ділянкою, яке перейшло до неї у порядку спадкування, оскільки рішенням Олександрівської сільської ради від 27 листопада 2001 року її сину ОСОБА_4 надана земельна ділянка для будівництва нового житлового будинку у АДРЕСА_2 , яка передано рішенням сесії селищної ради від 18 грудня 2001 року у безкоштовну приватну власність під будівництво житлового будинку, а рішенням Іллічівської міської ради від 27 жовтня 2006 року, ОСОБА_4 надано дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки (т.1 а.с.11-12).

Згідно із ч.1ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка двічі зверталась до Чорноморської міської ради Одеської області 03 квітня 2017 року та 29 травня 2018 року для надання їй дозволу на розробку проекту відведення вказаної земельної ділянки, однак рішеннями Чорноморської міської ради від 16 червня 2017 року та від 08 червня 2018 року їй в цьому відмовлено (т.1 а.с.21,т.3 а.с.38-39).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц зазначила, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК та у порядку, визначеному ст.ст.116,118,122 ЗК України.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

У справі, яка розглядається, позивачка звернулася до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який не було реалізовано в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України її сином, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому спір між сторонами щодо земельної ділянки є приватно - правовим, в зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, ухвала суду підлягає скасуванню, а справу необхідно повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апелянта про те, що справа розглянута у його відсутність до уваги не приймаються, оскільки справа у провадженні суду знаходиться з 12 квітня 2017 року, слухання справи неодноразово відкладалось за заявою представника позивачки, а тому його неявка в підготовче засідання 16 січня 2019 року є неповажною, що вказує на зловживання його процесуальними правами(т.3 а.с. 25,27.42,45).

Крім того, судом під час розгляду справи, не звернута увага на те, що позивачка уточнила позовні вимоги, в яких відповідачами по справі є Чорноморська міська рада Одеської області та ОСОБА_2 (т.1 а.с.198-203,т.3 а.с.35-38).

Керуючись ст.ст.368,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2019 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков