ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 392/42/18

провадження № 22-ц/4809/1403/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Єгорова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», представник Науменко В.В.;

відповідач: ОСОБА_1 , представник адвокат Тимошенко А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2019 року (суддя Березій Ю.А.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2011 року в розмірі 78290,43 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 14 березня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак, відповідачем порушено умови укладеного договору і станом на 25 грудня 2017 року відповідач має кредитну заборгованість в сумі 78290,43 грн., яка включає: 9232,69 грн. тіло кредиту; 16366,95 грн. відсотки за користування кредитом; 48486,48 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина), 3704,31 грн. штраф (процентна складова).

Згідно з відзивом на позовну заяву, ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі враховуючи наступне. Копії наданих документів, а саме позовна заява та додатки для відповідача не відповідають загальним правилам оформлення документів, а саме і в частині використання гарнітури, розміру шрифту та міжрядному інтервалу. У 2011 році відповідач звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківської картки для нарахування на неї пенсії і не заперечує той факт, що отримала банківську картку. Також представником банку було надано додатково кредитну банківську картку. Анкету-заяву заповнював працівник банку і яка сама вписала бажаний кредитний ліміт в сумі 4000 гривень. Вказує на те, що в анкеті-заяві відсутня інформація про кредитний ліміт і чи встановлений він взагалі. Самого договору, у якому зазначено розмір кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок до позовної заяви не додано. У подальшому в квітні-травні 2015 року її кредитну банківську картку було викрадено і знято грошові кошти в сумі 20000 грн., вона звернулася в поліцію. Відомості про крадіжку зазначених грошових коштів було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000166. Також звернулася до відділення банку та повідомила про викрадення банківської картки і грошових коштів з картки. Не заперечує факт отримання банківської картки, але заперечує факт отримання грошей за цією карткою або будь-якого іншого її використання для розрахунків. Заперечує факт погашення кредиту, оскільки його не отримувала. Вважає, що шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит, а обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом виникає лише у випадку отримання готівки або використання іншим способом кредитних коштів. Зазначає, що не підписувала "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", працівники банку з ними не ознайомлювали, тому вважає, що вони не є складовою частиною договору. З розрахунків, які додані до позовної заяви, не зрозуміло яким чином виникла заборгованість (а.с. 46-51 том 1).

Позивачем подано до суду першої інстанції відповідь на відзив, згідно з якою зазначає, що відповідач вперше стала клієнтом банку 24 вересня 2008 року, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши цю заяву споживач засвідчив, що ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, що підтверджується власним підписом позичальника у заяві про приєднання. В анкеті-заяві від 14 березня 2011 року зазначена вказана інформація. Банк вказав, що має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, що визначено пунктом 2.1.1.2.3 Договору. Протягом дії договору до програмних комплексів банку внесено ряд змін, що стало наслідком оновлення форми розрахунку заборгованості, а тому розрахунок складається з двох частин: перша частина відображає рух коштів до моменту оновлення форми розрахунку, а саме до 31 травня 2015 року, а друга частина розрахунку формується з моменту оновлення форми розрахунку. Оскільки відповідач продовжувала користуватись карткою та використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість, змінилось тіло кредиту станом на 25 грудня 2017 року, що підтверджується банківською випискою, яка має статус первинного документу. В частині посилань відповідача на заволодіння грошовими коштами з картки третіми особами зазначено, що платіжна карта є електронним платіжним засобом у вигляді емітовано в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банку через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення банку користувачем ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, на якій стадії знаходиться кримінальне провадження, тоді як активно користувався карткою та сплачував щомісячні обов`язкові платежі, останній платіж з яких здійснено 02 серпня 2016 року. Оскільки відсутні докази звернення відповідача в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень до банку про втрату картки, заперечення в цій частині не можуть прийматись судом до уваги. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлено їх обов`язковість для спірних правовідносин (а.с. 90-95 том 1).

Маловисківським відділом поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області на вимогу суду першої інстанції подано копію матеріалів кримінального провадження № 0000166, відкритого 01 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с. 182-223 том 1).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено повністю. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач виконала свої обов`язки перед банком щодо погашення заборгованості за кредитним договором, повідомила правоохоронні органи і банк про крадіжку грошей з її рахунку, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Разом з тим, банком не надано належних доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу здійснювати платіжні операції. Суд зазначив, що за умовами кредитного договору від 14 березня 2011 року ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг, а тому має право на одержання від працівників банку необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови і правила внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а тому визнав необґрунтованими доводи позивача про відсутність звернення відповідача до банку із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи. Разом з тим, суд першої інстанції не погодився з доводами відповідача про те, що невідповідність позовної заяви та додатків до неї загальним правилам оформлення документів є підставою для відмови у задоволенні позову. Також вказав на те, що споживач визнала факт встановлення ліміту на платіжну картку в сумі 4000,00 грн.; була обізнана про те, що на її рахунку були грошові кошті в сумі 20000,00 грн., а тому не прийняв до уваги доводи про не визнання розміру встановлено ліміту на платіжну карту.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, згідно з якою просить скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2019 року, у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, за доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що спірні операції за картокою проводились з її фізичним пред`явленням, що не заперчується самим відповідачем. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій карткою лише у випадку, коли електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Враховуючи, що відповідач повідомила правоохоронні органи та відділення банку про викрадення кредитної картки та зняття грошових коштів з рахунку лише 01 березня 2016 року, тобто майже через рік після викрадення, банк не несе відповідальності та не має нести збитки від операцій, здійснених до такого повідомлення. Зауважується, що відповідач здійснювала зняття й погашення заборгованості й після травня 2015 року, коли, за її доводами, відбулась крадіжка картки. Отже, суд безпідставно вважає, що відповідач вжила необхідних заходів, передбачених Умовами та Правилами у випадку крадіжки картки. В силу вимог законодавства, матеріали кримінального провадження не є належним доказом на підтвердження доводів відповідача.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Оскільки недоліки апеляційної скарги усунуто позивачем у встановлений судом строк, ухвалою апеляційного суду від 02 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2019 року; встановлено строк для подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

18 вересня 2019 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції, про що постановлено відповідну ухвалу.

Розпорядженням в.о. керівника апарату апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року з підстав, що в ньому зазначені, призначено повторний автоматизований розподіл справи та здійснено заміну члена колегії з розгляду даної справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні 22 жовтня 2019 року представник позивача просив задовольнити вимоги скарги. Представник відповідача наполягав на законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення суду та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

24 вересня 2008 року на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 банком було відкрито відповідачу банківський рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» зі встановленим лімітом кредитування в сумі 1000,00 грн. (а.с. 101 том 1).

14 березня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9 том 1). З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що нею було отримано банківську картку для нарахування пенсійних платежів, а також кредитну картку.

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов, до яких приєднався відповідач, позичальник надав згоду на встановлення банком кредитного ліміту та його зміни банком (збільшення або зменшення) в будь-який момент.

Отже, зміна (збільшення або зменшення) кредитного ліміту є правом банку та не потребує повідомлення чи то погодження позичальника.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позичальник активно користувалася кредитною карткою: сплачувала за товари та послуги, отримувала готівку через банкомати, здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості (а.с. 96-100 том 1).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5.- 2.1.5.6. Умов ОСОБА_1 зобов`язувалась погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати банківської винагороди.

Однак, за доводами позивача, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 25 грудня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитом в сумі 9232,69 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 16366,95 грн., заборгованість по пені в сумі 48486,48 грн., а також заборгованість зі сплати штрафів в сумі 500,00 та в сумі 3704,31 грн. (процентна складова).

Разом з тим, за доводами відповідача, у період з квітня по травень 2015 року цивільною жінкою її сина громадянкою ОСОБА_2 була викрадена платіжна картка, що належала ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 знято з карткового рахунку відповідача грошові кошти в сумі 20000,00 грн.; зняті громадянкою ОСОБА_2 з карткового рахунку кошти відповідачу повернуті не були.

У звязку з викладеними обставинами, відповідач звернулась до правоохоронних органів та у відділенні Приватбанку повідомила про викрадення банківської картки та зняття з картки коштів.

01 березня 2016 року за заявою громадянки ОСОБА_1 уповноваженою особою Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000166 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 183 том 1).

Як вбачається з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_1 , в березні 2015 року вона разом зі своїм сином поїхала до с. Коробчино Новомиргородського району Кіровоградської області, а після повернення виявила відсутність кредитної картки; на рахунку знаходились кошти в сумі 20000,00 гривень. Потерпіла відразу звернулася до відділення банку для перевірки рахунку та виявила, що гроші з рахунку зняла ОСОБА_2 (а.с. 193-194 том 1). Відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження розписки, громадянка ОСОБА_2 визнала факт використання нею кредитної картки відповідача та зняття з карткового рахунку останньої коштів в сумі близько 18000,00 грн. (а.с. 126 том 1).

За викладених обставин, відповідач не заперечує факту отримання нею кредитної картки Приватбанку, однак, не визнає факт отримання кредитних коштів та здійснення платежів з метою погашення кредитної заборгованості. Також вказує на те, що Умови та Правила нею не підписувались, а тому не є складовою кредитного договору; стверджує про необґрунтованість наданих банком розрахунків заборгованості.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У відповідності до ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов укладеного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов клієнт у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди банку.

За положеннями ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, що належними у справі доказами, а саме банківською випискою з рахунку відповідача, підтверджується виконання Банком взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором (а.с. 96-100 том 1). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що свої зобов`язання з повернення кредиту відповідач виконувала не належним чином.

В результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів за нею рахується заборгованість в сумі 9232,69 грн., яка обґрунтовано пред`явлена до стягнення з відповідача.

Зазначені обставини безпідставно не взяті до уваги судом першої інстанції. Натомість, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за договором, повідомила правоохоронні органи та банк про викрадення кредитної картки, а тому вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції. Так, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі- Закон) встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14 ч.1 ст. 1) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Згідно з п. 1.27 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Частиною 12 ст. 14 Закону передбачено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу, банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення (ч. 14 ст. 14 Закону).

Відповідно до ч. 16 ст. 14 Закону, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу повинен негайно повідомити позикодавця у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем Банку, ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе сам користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/ або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів.

Згідно з ч. 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач картки не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ОСОБА_3 -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, на підставі якої можна ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

За умовами укладеного між сторонами договору, власник картки несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією, включаючи операції, які супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення власника картки до Банку і заяви про блокування коштів на картковому рахунку та за всі операції, які не супроводжувалися авторизацією, до моменту поставлення картки в стоп-лист платіжної системи (п. 2.1.1.7.4 Умов).

Таким чином, вимогами закону та умовами договору передбачено, що власник платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу нею користуватися (у тому числі пін-код), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися власником картки в порядку, який погоджений сторонами у договорі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до банківської установи з повідомленням про викрадення кредитної картки, написання та подання до банку заяви про блокування коштів на картковому рахунку. Суд першої інстанції безпідставно та всупереч вимогам процесуального закону прийняв до уваги пояснення потерпілого у виконавчому провадженні як доказ повідомлення відповідачем банківської установи про втрату (викрадення) картки.

Також суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги обставини руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 вже після зазначеного відповідачем періоду викрадення картки; не надав належної оцінки відповідним доводам і поясненням позивача, а також наявним у справі доказам, що ці обставини підтверджують. Судом першої інстанції взагалі не встановлювались обставини фізичного використання кредитної картки для зняття кредитних коштів після зазначеного відповідачем періоду її викрадення, зокрема те, що згадані операції супроводжувалась правильним введенням ПІНу. Разом з тим, фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач порушила умови договору, не дотрималась заходів безпеки використання персонального ідентифікаційного номера (коду), коректне введення якого дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою за відсутності її власника.

В силу зазначених вище вимог закону та умов договору за такі дії несе відповідальність саме власник картки.

Кримінальне провадження, відкрите на підставі заяви відповідача, не є підтвердженням відсутності вини власника картки у неналежному виконанні кредитного зобов`язання.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала та не сплатила заборгованість за кредитом в сумі 9232,69 грн.

Зазначене є підставою для задоволення вимог позивача в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні решти вимог позивача слід відмовити за наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на дату укладення договору містив умови, зокрема щодо вказаного у позові розміру відсотків, сплати неустойки (пені, штрафів), у задоволенні відповідних позовних вимог банку слід відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права призводить до часткового скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового, в порядку ст. 376 ЦПК України, про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, поштова адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50, , МФО 305299) заборгованість за кредитом в сумі 9 232,69 грн., витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 207,74 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, поштова адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50, , МФО 305299) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 311,61 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді: А. М. Головань

С. М. Єгорова