Справа № 309/3702/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів: Кожух О.А., Куштан Б.П.

секретаря Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Хустського районного суду від 16 жовтня 2018 року у справі №309/3702/16-ц (головуючий: Волощук О.Я.), -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №182-Н-08 відповідно до якого відповідач зобов'язувався надати кредитні кошти в сумі 20 000 доларів США до 26.05.2028 року на придбання квартири.

Однак на час укладення кредитного договору №182-Н-08 від 30.05.2008 року у ВАТ «Державний ощадний банк України» при здійсненні валютного кредитування не було індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій щодо надання споживчих кредитів, що відповідно до ст. 277 ЦК України є підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Оскільки надання коштів за вказаним кредитним договором відповідає всім ознакам споживчого кредиту, то правовідносини між сторонами регулюються законом України «Про захист прав споживачів».

Зміст кредитного договору суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування: існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, тип процентної ставки, орієнтовна сукупна вартість кредиту, вартість послуги з оформлення кредитного договору, строк на який кредит може бути отриманий, варіанти повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків і державні субсидії на які споживач має право або вказівка від кого споживач може одержати докладну інформацію.

Позивачу не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара по відношенню до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей - стійкої вартості оплати за кредит.

Кредитний договір не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживача, не містить умови про порядок припинення договору, що є суттєвими умовами. Відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно п. 2.3.2 договору банку надано право змінювати проценту ставку за користування кредитом у разі зміни чинного законодавства України, а також із власної ініціативи. Банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь - який час підвищувати проценту ставку, передбачив, що в разі незгоди позичальника чи взагалі без згоди вимагати повернення всієї суми кредиту.

Кредитний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку ні за невиконання ні за неналежне виконання банком умов договору, що є суттєвою умовою (ст. 628 ЦК України) через що договір в цілому суперечить п.9 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Посилаючись на викладене, просив визнати недійсним кредитний договір №182-Н-08 від 30.05.2008 року із моменту його заключення та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, застосувати реституцію.

Рішенням Хустського районного суду від 16.10.2018 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №182-Н-08 від 30.05.2008 року укладений між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_1. Повернуто сторони ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 у попередній стан на час укладення кредитного договору №182-Н-08 від 30.05.2008 року. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ «Державний ощадний банк України» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на неправильне встановлення судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 просив апеляційну крагу задовольнити, скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову. ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому зсіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 30.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір іпотечного кредиту№182-Н-08. Відповідно до умов договору банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 20 000 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надано на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 травня 2028 року.

З висновку експерта №2427 від 29.01.2018 року вбачається, що в матеріалах справи відсутні первинні документи та документи бухгалтерського обліку (виписки щодо руху коштів по рахунках), які відображають облік операцій за договором про іпотечний кредит №182-Н-08 від 30.05.2008 року та підтверджують заборгованість, зазначену у розрахунку заборгованості по кредитній угоді №182-Н-08 від 30.05.2008 року ОСОБА_1 станом на 30.01.2017 року, відсутні документальні підтвердження надання готівкових коштів через касу Банку та відображення операції надання кредиту в бухгалтерському обліку банку; відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунку НОМЕР_2 та іншим рахункам з відображенням обліку заборгованості за кредитом (згідно п. 1.3 кредитного договору); відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунку НОМЕР_1 та іншим рахункам з відображенням обліку заборгованості по процентах за користування кредитом (згідно п. 4.1.2 кредитного договору); відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунках з відображенням обліку простроченої заборгованості за кредитом (основним боргом) та процентами за користування кредитом; відомості щодо руху коштів (виписки) по транзитному рахунку НОМЕР_3 та іншим рахункам з відображенням зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості з подальшим розподілом на рахунки основного боргу, процентів та іншої заборгованості; будь-які бухгалтерські документи ПАТ «Ощадбанк», які відображають облік первинних операцій за договором про іпотечний кредит №182-Н-08 від 30.05.2008 року та підтверджують наявність нарахованої заборгованості, зазначеної в розрахунку. У зв'язку із відсутністю вказаних документів неможливо встановити розмір заборгованості позичальника перед кредитором за договором про іпотечний кредит та відповідність нарахувань. При розрахунку із дотриманням умов кредитування викладених на момент укладення договору про іпотечний кредит №182-Н-08 від 30.05.2008 року сума мінімально необхідного щомісячного ануїтетного платежу 270 доларів США арифметично не узгоджується із терміном повернення кредиту 29.06.2028 року, оскільки при щомісячному погашенні кредиту в такому розмірі заборгованість за кредитним договором станом на січень 2024 року буде погашена в повному обсязі та виникне переплата за основним боргом (а.с.71-105).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору позичальник не був ознайомлений з усією необхідною інформацією, передбаченою ЗУ «Про захист прав споживачів». Також суд послався, що висновком експертизи встановлено, що умови договору є несправедливими.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, викладених в п.п.3, 7 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. А виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В матеріалах справи наявні підписані позичальником Таблиця визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, Вид та предмет супутніх послуг та обслуговування їх вартості, Послуги при кредитуванні клієнтів, Повідомлення про умови кредитування (а.с.41-48). Підписавши вказані документи, ОСОБА_1 підтвердив факт надання йому банком перед укладенням кредитного договору інформації сукупну вартість кредиту, предмет супутніх послуг, можливі умови кредитування, а тому посилання суду на порушення банком ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим.

Щодо несправедливих умов кредитного договору, то судом жодним чином не аргументовано які саме умови кредитного договору є несправедливим та в чому полягає така несправедливість. Посилання суду на висновок судово-економічної експертизи є недоречним, оскільки висновком судової експерти жодним чином не встановлена несправедливість умов кредитного договору.

Тобто висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтуються на матеріалах справи.

Щодо інших обставин, на які посилався позивач в обґрунтування недійсності кредитного договору, то колегія суддів також вважає їх безпідставними.

Зокрема в матеріалах справи наявна ліцензія НБУ №148 від 31.07.2000 р., якою надано ВАТ «Державний ощадний банк України» право здійснювати операції з валютними цінностями. Посилання ОСОБА_1 на включення в кредитний договір умови про право банку в односторонньому поярку змінювати процентну ставку є недоречним, оскільки на момент укладення кредитного договору була відсутня заборона щодо зміни відсоткової ватки в односторонньому порядку, а тому включення такої умови в договір не є порушенням. Щодо відсутності в кредитному договорі умов щодо порядку внесення змін та припинення договору, то чинне законодавство не пов'язує з такими обставинами можливість визнання недійсним кредитного договору.

Таким чином пред'явлений ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає, а тому рішення суду першої інстанції, згідно п.п.1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Хустського районного суду від 16 жовтня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: