КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 1018/3822/12

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9804/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Рубан С.М., Іванченка М.М.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року (у складі судді Тихановського О.Б. повний текс рішення складено 10 квітня 2019 року)

в справі за позовом прокурора Обухівського району в інтересах держави, в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагенства в Київській області, правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру у Київській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , Української міської ради Обухівського району Київської області про визнання недійсним рішення Ради та державних актів на право власності на земельні ділянки , третя особа:управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області,-

ВСТАНОВИВ:

18.04.2012 прокурор Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , третя особа - управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява мотивована тим, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою Обухівського району Київської області виявлено факт порушення Українською міською радою Обухівського району Київської області вимог земельного законодавства при виділенні громадянам земельних ділянок. Посилався на те, що рішеннями Української міської ради від 12 серпня 2010 року було затверджено проекти землеустрою та передано у власність 18-ти громадянам, відповідачам у справі, земельні ділянки загальною площею 3,5696 га для будівництва і обслуговування будинку на території с. Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області. На підставі цього рішення міської ради відповідачам видано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки.

При цьому прокурор посилався на те, що передача у власність відповідачамземельних ділянок відбулася з порушенням пункту 12 розділу Х Перехідних положень ЗК України 2001 року, оскільки надані відповідачам земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту (с. Плюти Обухівського району Київської області), які встановлені рішенням Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року, а, отже, міська рада не мала права ними розпоряджатися.

Також, прокурор зазначав, що в подальшому ОСОБА_14 та ОСОБА_9 відчужили належні їм ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 29 жовтня 2011 року відповідачам ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 і ОСОБА_11 належні їм земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 14 грудня 2012 року ОСОБА_20 Вважав, що оскільки земельні ділянки вибули із власності держави поза її волею, то вони мають бути витребувані із чужого незаконного володіння ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на підставі статей 387, 388 ЦК України.

07.05.2018 ухвалою суду об`єднано в одне провадження розгляд даної цивільної справи зі справою №372/214/15-ц за позовом прокурора Обухівського району в інтересах держави, в особі Головного управління Держземагенства в Київській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , Української міської ради Обухівського району Київської області про визнання недійсним рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування землі на користь держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області з чужого незаконного володіння, в зв`язку з тим, що у даних справах спір стосується одного і того самого предмету, а саме земельних ділянок і поданий до одних і тих самих відповідачів.

Позовні вимоги прокурора судами розглядались неодноразово.

Так, рішенням Обухівського суду від 03 лютого 2015 року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 09 квітня 2015 року позов прокурора було задоволено.

Скасовано рішення 59 сесії 5 скликання Української міської Ради від 12 серпня 2010 року, визнано недійсними державні акти, та визнано право власності на землю за державою.

Разом з тим Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2018 року рішення та ухвала апеляційного суду скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верхлвний Суд зазначив, що матеріали справи містять суперечливі дані щодо розміщення спірних земельних ділянок. Судам необхідно було встановити межі с. Плюти відповдіно до рішення Київської обласної Ради від 15 квітня 2005 року.

Після об`єднання в одне провадження справ, прокурор уточнив позовні вимоги 04.07.2018, шляхом зменшення, просив суд: визнати недійсним рішення Української міської ради Обухівського району Київської області від 12 серпня 2010 року про передачу у власність відповідачів земельних ділянок загальною площею 3,5696 га для будівництва і обслуговування будинку на території с. Плюти у межах Української міської ради Обухівського району Київської області; визнати недійсними видані відповідачам державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 10, скасувати їх державну реєстрацію.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року у задоволенні позову прокурора Обухівського району в інтересах держави, в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагенства в Київській області відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, 17 травня 2019 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Стягнути судові витрати з відповідачів на рахунок прокуратури Київської області.

Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки судом невірно оцінено дійсні обставини справи в сукупності з усіма зібраними по справі доказами. В порушення припісів ст.ст. 76-79, 81,89,263 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно не врахував інформації викладеної в листі управління Держземагенства в Обухівському районі від 29.10.2014 року № 1.1.-24/222 та доданих до неї графічних матеріалах, а також інформації ДП «Київського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» від 04.11.14 № 01/04-06/677 з відповідними картографічними даними.

Вказує, що судом не враховано правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 27.09.17 у справі № 6-2686цс16.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що звернення прокурора до суду в даних спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення державі незаконно наданих у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, і таким чином, не порушується баланс державних (суспільних) і приватних інтересів та відсутній факт надмірного втручання держави у спірні правовідносини, а прокурором обрано вірний спосіб захисту інтересів держави, зазначений в позові.

Посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.84 та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28.10.98).

Крім того зазначив, що власники розташованої на спірних землях нерухомості на даний момент не позбавлені права звернутись до уповноваженого органу для вирішення питання в порядку ст. 120 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України про надання їм в користування за передбаченою Земельним кодексом України процедурою частини спірної земельної ділянки, в межах, необхідних для обслуговування набутої нерухомості. Однак, жоден з набувачів оспорюваної землі наразі не заявляв вимог про справедливу та обґрунтовану компенсацію.

22 серпня 2019 року надійшов відзив від ОСОБА_22 в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_20 на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З доводами апеляційної скарги не погоджується, зазначаючи, що судом першої інстанції правильно застосовано вимоги ст. ст. 76-79, 81, 89, 263 ЦПК України, оскільки враховано доводи викладені в листі Управління Держземагенства в Обухівському районі від 29.10.2014 р. № 1.1.-24/222 та інформацію ДП «КНДПІЗ» від 04.11.2014 р. № 01/04-06/677 в сукупності з іншими доказами наявними в матеріалах справи. Крім того судом враховано правовий висновок, викладений в постанові ВСУ від 27.09.2017 року по справі №6-268цс16 при розгляді цього спору, про що прямо зазначено на 5 сторінці рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор доводи скарги підтримав.

Представники відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_20, ОСОБА_3 проти заждоволення скарги заперечували.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись двічі в тому числі і на сайті Апеляційного суду.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року Рішенням 59 сесії 5 скликання Української міської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 3,5696 га у власність 18 громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією рішення ( а.с. 122, том 1) та додатком до нього ( а.с. 174, том 1).

Вказані обставини підтверджуються копією рішення, визнаються та не спростовуються учасниками в судовому засіданні.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій державних актів на підставі вказаного рішення міської ради від 12 серпня 2010 року ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали державні акти на право власності на земельну ділянку. Вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери - :04: 023:0076-0087 та :04:057:0046-0048.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 31.07.2010 серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців правонаступником ГУ Держземагенства у Київської області є ГУ Держгеокадастру у Київській області (а.с.183-186 т.11).

В подальшому ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2011 року, зареєстрованого за №1571, відчужив належну йому на підставі державного акту серії ЯЛ № 427297 земельну ділянку на користь ОСОБА_18 (а.с. 144 -145, том 3).

ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2011 року зареєстрований за № 2222 відчужив належну йому на підставі державного акту серії ЯЛ № 427296 земельну ділянку на користь ОСОБА_19 (а.с. 147, том 3).

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №26902191 та №26900160 від 17.09.2014 власником земельних ділянок з кадастровими номерами :04:057:0046 та :04:023:0084, що розташовані в с.Плюти Обухівського району Київської області, на підставі договорів купівлі-продажу від 14.12.2012 є ОСОБА_20 .

Згідно з висновком відділу Держкомзему у м. Українка Обухівського району Київської області від 23 липня 2010 року спірні земельні ділянки загальною площею 3,5696 га знаходяться на території с. Плюти Обухівського району Київської області (а.с. 125 т. 1).

Відповідно до листа відділу Держкомзему у м. Українка Обухівського району Київської області від 30 листопада 2010 року № 23-04/984 земельні ділянки з кадастровими номерами :04:023:0076 - 0087 та :04:057:0046-0048 згідно індексно-кадастрової карти ПК «Кадастровий офіс» розташовані в адміністративних межах Української міської ради за межами с. Плюти (а.с. 6 т. 1).

Згідно листа управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області від 12.02.2013 року земельні ділянки з кадастровими номерами :04:026:0068, :04:026:0067, :04:023:0087, :04:023:0086, :04:023:0085, :04:023:0084, :04:023:0083, :04:023:0082, :04:023:0079, :04:023:0078, :04:057:0046, :04:057:0047, :04:057:0048, :04:023:0077, :02:046:0088, :04:023: 0081 , :04 : 023 : 0080 знаходяться за межами населеного пункту м. Українка, в адміністративних межах Української міської ради (а.с. 205, том 3).

Відповідно до рішення Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV та викопіювання із кадастрового плану, встановлено межі с. Плюти Обухівського району Київської області згідно з проектом землеустрою щодо встановлення і зміни меж села Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області розроблений державним підприємством «Київський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» від 24.10.2013 з визначенням загальної площі населеного пункту 394 га. Визнано, що втратило чинність рішення КОР від 24.10.2002 «Про встановлення межі села Плюти Обухівського району». (а.с.28-30 т.4)

У матеріалах справи наявний лист державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 4 листопада 2014 року, яким дане підприємство надало схеми розміщення спірних ділянок із зображенням меж с. Плюти Обухівського району Київської області (а.с.132-135 т. 6).

Крім того, у листі Держкомзему Обухівського району Київської області від 29 жовтня 2014 року зазначено, що в архіві управління відсутня належним чином завірена копія проекту щодо встановлення меж с. Плюти Обухівського району Київської області і тому управління не може надати копії каталогів координат земельних ділянок, оскільки невідомо чи відповідають вони оригіналу (а.с.136-138 т.6).

Листом Держкомзему Обухівського району Київської області від 29 жовтня 2014 року надано викопіювання з програмного забезпечення ведення чергового кадастрового плану Обухівського району Київської області із нанесенням меж території с. Плюти Обухівського району Київської області та спірних земельних ділянок (а.с. 159-160 т. 6) та повідомлено, що в архіві управління відсутня належним чином завірена копія проекту щодо встановлення меж с. Плюти Обухівського району Київської області і тому управління не може надати копії каталогів координат земельних ділянок, оскільки невідомо чи відповідають вони оригіналу.

12.11.2013 реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Путицькому А.І. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №12601515 - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.191 т.7).

Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі №911/4654/15 встановлено, що посилаючись, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції на наявні в матеріалах справи, виготовлені ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" схеми розміщення земельних ділянок за каталогами координат розташування земельних ділянок, що містяться в проекті землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, прокурор зауважив, що передані відповідачем 1 за спірними розпорядженнями у власність громадянам земельні ділянки станом на момент винесення відповідних актів знаходились в межах села Плюти площею 394 га, які були встановлені згідно рішення Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV "Про встановлення межі с. Плюти Обухівського району Київської області". Відповідно до приписів ст. ст. 83, 84, 173, 174, 176 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття як рішення Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV, так і спірних розпоряджень) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за поданням Обухівської районної ради, рішенням Київської обласної ради "Про встановлення меж села Плюти Обухівського району"№074-04-ХХІV від 24.10.2002 встановлено межі села Плюти загальною площею 394 га, у тому числі: 10 га землі водного фонду, 88 га землі лісового фонду, 96 га землі житлової та громадської забудови, 96 га сінокоси, 104 га землі садівничих товариств. Відповідно до п. 2 зазначеного рішення після набуття ним чинності зобов`язано здійснити перенесення в натурі меж зазначеного населеного пункту у встановленому чинним законодавством порядку.

Рішенням Київської обласної ради "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району Київської області" №254-23-ІV від 15.04.2005 встановлено межі села Плюти Обухівського району Київської області згідно з проектом землеустрою щодо встановлення і зміни меж села Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області, розробленим ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" за договором №428а від 24.10.2003, з визначенням загальної площі села Плюти 394 га.

Зазначеним рішенням також встановлено, що проект землеустрою, зазначений в пункті 1 цього рішення, зберігається в Обухівському районному відділі земельних ресурсів. Визнано таким, що втратило чинність, рішення Київської обласної ради від 24.10.2002 №074-04-ХХІV "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району".

Однак, а ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, а ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції суду не надано належних та допустимих доказів винесення відповідно до вимог на той час законодавства меж території села Плюти в натурі (на місцевість), а також закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про межі території села Плюти площею 394 га до державного земельного кадастру, станом на момент винесення відповідачем 1 спірних розпоряджень.

Посилання скаржника на встановлені ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011 у справі №2а-244/10 обставини щодо того, що площа села Плюти становить 394,0 га, що на думку прокурора є преюдиційними обставинами, оцінюються судом критично, так, як з огляду на предмет та підстави заявленої вимоги у справі №2а-244/10 суд адміністративної юрисдикції не встановлював обставин того, що площа села Плюти становить 394,00 га, а тому відповідні обставини не є преюдиційними у розумінні ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи межі предмету та підстав заявлених прокурором вимог, при вирішенні зазначеного спору, судом першої інстанції досліджувалась площа села Плюти саме на момент прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень, у той час як відповідно до ч. 3 ст. 173 Земельного кодексу України, включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп) відповідно до цього Кодексу.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що на час прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень передані у власність громадянам спірні земельні ділянки не входили до меж населеного пункту села Плюти, а відтак повноваження щодо розпорядження такими землями згідно пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень) належали саме Обухівській районній державній адміністрації Київської області (а.с.83-100 т.11).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж с. Плюти, Української міської ради Обухівського району Київської області та їх закріплення межовими знаками, 15.09.2014 складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі села Плюти, яке входить у територію Української міської ради Обухівського району Київської області площею 394,0000 га, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками (а.с.101-106).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України (у редакції на час прийняття рішення міською радою від 12 серпня 2010 року) визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викупу) відповідно до цього Кодексу.

За положеннями частини другої статті 174 ЗК України, у редакції яка діяла на час прийняття рішення міською радою, рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

За змістом пункту 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень районних рад входило і входить прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою району в межах і в порядку, визначених законом.

До прийняття ЗК України 2001 року положеннями Земельного кодексу Української РСР 1970 року також встановлювалось що землі сільських населених пунктів, віднесених до перспективних для подальшого розвитку, відмежовуються від інших земель шляхом встановлення межі населених пунктів відповідно до проектів їх планування і забудови, які затверджуються виконавчими комітетами обласних Рад народних депутатів.

Землі сільських населених пунктів, не віднесених до перспективних, відмежовуються від інших земель у порядку внутрішньогосподарського землеустрою.

Отже, межі населеного пункту повинні встановлюватися та/або змінюватись рішенням відповідного компетентного органу або на підставі інших правових документів, виготовлених та/або прийнятих компетентними органами відповідно до законодавства, що діяло на час утворення населеного пункту та/або зміни його меж.

Крім того, статтею 46 Закону України «Про землеустрій» (у редакції на час прийняття рішення міською радою) передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень. Порядок розробки проектів землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень установлюється законодавством України.

Відповідно до статті 176 ЗК України, чинній на час виникнення спірних правовідносин, межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.

Форма та порядок видачі державного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Верховною Радою України.

Проте чинними на сьогодні нормативно-правовими актами не затверджено форми та порядку видачі державних актів України на межі адміністративно-територіальних утворень.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про основи містобудування» (у редакції, яка була чинною на час прийняття міською радою рішення), визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою.

Згідно із частиною другою статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій» (який був чинним на час прийняття міською радою рішення) сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, зокрема, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (чинний на час прийняття міською радою рішення) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку що сільська, селищна, міська рада має повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які віднесено до земель комунальної власності та у межах населеного пункту (села, селища, міста).

Межі населеного пункту встановлюються, змінюються відповідними компетентними органами у відповідності до положень земельного законодавства та законодавства про містобудівну діяльність, яке діяло на час утворення населеного пункту або зміни його меж.

Межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натурі (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру (АС ДЗК), якщо межі населеного пункті не були встановлені/змінені у іншому порядку передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту його розбудови та/або зміни меж.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року № 6-2686цс16.

Згідно ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 08.02.2018, якою переглядалось рішення першої та апеляційної інстанції, враховуючи те, що матеріали справи містять суперечливі дані щодо розміщення спірних земельних ділянок, судову експертизу землевпорядної документації щодо встановлення (зміни) меж с. Плюти Обухівського району Київської області згідно з рішенням Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-IV та розміщення спірних земельних ділянок проведено не було, відтак прокурор не надав, а судом не здобуто належних і допустимих доказів щодо меж с. Плюти Обухівського району Київської області та розміщення спірних земельних ділянок.

При дослідженні постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі №911/4654/15 встановлено, що відповідачі по даній цивільній справі не приймали участь у її розгляді, а від так обставини які були встановлені при постановленні даного рішення не мають преюдиційного характеру при розгляді справи Обухівським районним судом Київської області.

Разом з тим, суд бере до уваги акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 15.09.2014, відповідно до якого межі села Плюти, яке входить до юрисдикціїУкраїнської міської ради Обухівського району Київської області площею 394,0000 га, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками.

Таким чином, з урахуванням, ст.46 ЗУ «Про землеустрій» рішення Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-IV «Про встановлення меж с. Плюти Обухівського району Київської області» набуло чинності фактично з 15.09.2014 а саме з дати винесення меж населеного пункту в натурі та встановлення межових знаків.

Враховуючи встановлені обставини господарськими судами, колегія суддів, погоджується з тим, що на час розпорядження спірними земельними ділянками, Українська міська рада не здійснила всі передбачені Законом дії, щодо винесення в натурі збільшених меж села Плюти. При цьому рішення про збільшення території села Плюти прийнято в установленому Законом порядку та компетентними органами, недійсним в установленому порядку ніколи не визнавалось.

Разом з тим в 2014 році такі дії були проведені, і відповідно на даний час, та на час завершення розгляду даної справи в суді першої інстанції, повноваження розпоряджатись спірними земельними ділянками, належать саме Українській міські раді.

Тобто, позивач, а саме: Обухівська районна державна адміністрація, після винесення меж населеного пункту в натурі не наділена жодними повноваженнями, щодо розпорядження цією землею.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що звертаючись з вимогами про визнання недійсними державних актів на землю в інтересах одного органу, та встановивши порушення з боку іншого державного органу (розпорядження землею села до винесення меж в натурі), захищаючи інтереси держави, прокурор здійснює невиправдане втручання в право власності громадян на спірні земельні ділянки, які жодних вимог Закону не порушували.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокуратури, що вони діють з метою відновлення законності та прагнуть домогтись повторного розподілу тими ж земельними ділянками, але вже після того, як межі с. Плюти винесені в натурі, оскільки повноваження розподілу цих земельних ділянок належить тому органу державної влади, який розподілив їх іще в 2010 році фізичним особам, до яких позивається прокурор. Тобто, в разі задоволення позову матиме місце "скасування ради скасування", яке змусить громадян повторно звертатись до тієї само Української міської ради про виділення їм тих же земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, щодо необхідності застосування до даних правовіденосин практики ЄСПЛ, щодо втручання у право власності та мирне володіння майном.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності відповідачів критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Як зазначено у п.70,71 справи «Рисовський проти України» аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyelerv. Italy[GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR2004-XII, «Megadat.comS.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

З огляду на те, що в разі задоволення позову прокурора про визнання недійсним рішення Ради про виділення фізичним особам землі та визнання недійсними державних актів на землю, фізичні особи фактично втрачають правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які їм надані державою в особі Української міської ради, та фактично змушуються повторно отримувати право на цю ж само землю, шляхом прийняття іншого рішення тіє ю ж Українською міською Радою , що є невиправданим втручанням держави в мирне володіння майном громадян, які жодних порушень не вчинили.

Лише тлумачення Закону судовими органами на протязі майже 9 років, стало наслідком висновку про те, що Українська міська Рада спочатку повинна була винести межі с. Плюти внатурі, а потім розподілити спірні Землі.

Оскільки фізичним особам не були відомі обставини, які в подальшому були встановлені в ході розгляду справ господарськими судами, вони мали законні сподівання, що отримуючи право на землю в 2010 році Українська міська Рада діяла в межах своїх повноважень та вони пересвідчились, що виділяється їм земля с.Плюти з урахуванням прийнятого рішення про розширення меж вказаного населеного пункту за 2005 рік, і Прокурор не заперечує, що спірна земля і на даний час знаходиться в межах даного населеного пункту і вже винесена в натурі, визнання недійсним актів про право власності на землю призведе до втрати такого права фізичними особами, що є невиправлданим втручанням держави в мирне володіння майном.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatismutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. theCzech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincovaand Pine v. theCzech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscutaand Others v. Romania), п. 38).

Згідно ст.74 ЗУ «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Як встановлено в судовому засіданні спірні земельні ділянки передані у власність відповідно до рішення Української міської ради згідно до розроблених проектів землеустрою. При розробці проектів землеустрою жодних невідповідностей норм земельного законодавства органами державної влади та місцевого самоврядування не встановлено. Крім того, органами державної влади, які повинні здійснювати контроль за діяльністю щодо передачі земель у державну власність не надано оцінки діям відділу Держкомзему у м. Українка, який протягом короткого часу дав протилежну інформацію щодо розташування спірних земельних ділянок а саме 23.07.2010 та 30.11.2010.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що задоволення позову порушить принцип «належного врядування» оскільки потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Суду не надано доказів, що під час отримання спірних земельних ділянок у власність відповідачі діяли недобросовісно в силу наявності рішення Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-IV «Про встановлення межі с. Плюти Обухівського району Київської області» та могли знати про його фактичне невиконання. Крім того, спірні земельні ділянки могли бути передані у приватну власність шляхом приватизації, спір стосується лише суб`єкта, який мав право приймати таке рішення, інших підстав в позовних заявах прокурором не заявлялось.

Питання щодо можливості компенсації відповідачам вартості майна, враховуючи диспозитивність судового розгляду, судом не розглядалося. Проте, суд звертає увагу, що стороною відповідачів надано доказ, що на частині спірних земельних ділянок наявні житлові будинки, право власності на які зареєстровано належних чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позову призведе до непропорційного втручання у право відповідачів мирно володіти своїм майном та покладе лише на них обов`язок щодо можливого виправлення помилок органів державної влади та місцевого самоврядування.

Доводи прокурора проне врахування інформації викладеної в листі управління Держземагенства в Обухівському районі від 29.10.2014 року № 1.1.-24/222 та доданих до неї графічних матеріалах, а також інформації ДП «Київського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» від 04.11.14 № 01/04-06/677 з відповідними картографічними даними є безпідставними. Суд дав належну оцінку всім наявним доказам, та з огляду на загальний висновок про невиправдане втручання держави в майнові права фізичних осіб та намагання виправити помилки державних органів за рахунок фізичних осіб, які порушень законодавства не допускали, дійшов вірногов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи прокурора з приводу виправданості заявлених вимог відновленням законності в питанні розпорядження землями сільськогосподарського призначення, колегія суддів не приймає з огляду на те, що підставою позову не була зміна цільового призначення землі під час її виділення відповідачам фізичним особам для будівництва та обслуговування будинків.

Доводи апеляційної скарги прокурора жодним чином не спростовують висновків суду про те, що звернення прокурора з позовом за обставинами даної справи є прямим порушенням прав громадян на мирне володіння майном, є невиправданим втручанням держави в право власності, та здійснено лише з метою виправлення помилки органу державної влади. (розподілення землі повноважним органом, але передчасно до винесення меж населеного пункту в натурі)

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, в результаті чого дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення, відповдіно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати за подачу апелчяційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2019 року.

Головуючий О.В.Желепа

Судді: С.М.Рубан

М.М.Іванченко