Справа № 617/1522/19
Провадження № 2/617/630/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Вовчанської міської ради Харківської області Хайло Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вовчанську Харківської області клопотання ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Вовчанської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення, недійсним державного акту, відновлення становища, яке існувало та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом. Просив визнати незаконним рішення виконавчого комітету Вовчанської міської ради Народних депутатів Харківської області від 19.11.1996 року за № 418 «Про дозвіл на будівництво міні-ринку по продажу товарів сільгоспідприємств в АДРЕСА_1 »; визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею від 27.12.1996 року сесії ХР-№ 08-15-010633, виданий Вовчанською міською Радою народних депутатів Харківської області на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку розміром 180 кв.м. по АДРЕСА_1 ; поновити становище, яке існувало до порушення шляхом покладення обов`язку на ОСОБА_3 вчинити дії демонтувати будівлю та інше нерухоме майно, що розміщене на зазначеній земельній ділянці; звільнити та повернути земельну ділянку до територіальної громади м. Вовчанська Харківської області та привести її до стану, якій існував до порушення його прав та інтересів; стягнути з відповідача видатки, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі.

До початку підготовчого судового засідання позивач через свого представника надав суду клопотання про забезпечення позову, в обгрунтування якого зазначив, що предметом позову є земельна ділянка, яка була неправомірно виділена з комунальної власності та передана приватним особам всупереч встановленому порядку. Оскільки відповідач може використати земельну ділянку та нерухоме майно, зведене на ній, шляхом укладення цивільно-правових угод щодо її відчуження на користь третіх осіб, просив заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки, площею 180 кв.м., розташованої на АДРЕСА_2 та проводити будь-які земельні, будівельні та інші роботи.

В призначене у відповідності до вимог ч. 4 ст. 153 ЦПК України судове засідання, позивач не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду клопотання завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Зазначив про відсутність у нього доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 має намір укладатибудь-які цивільно-правові угоди щодо відчуження земельної ділянки чи майна, розташованого на ній на користь третіх осіб.

Представник відповідача Вовчанської міської ради Харківської області просила відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову, оскільки належна територіальні громаді земельна ділянка на теперішній час перебуває у законному користуванні ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши думки представника позивача, представника відповідача Вовчанської міської ради Харківської області та перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з преамбулою постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 4 вказаної постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. п. 2-3, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. п. 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_5 , обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на нього.

Разом з тим, всупереч вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України в клопотанні про забезпечення позову не наведено достатньо доводів стосовно того, як невжиття в даному випадку визначених заявником заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за його вимогами, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 має намір укладати будь-які цивільно-правові угоди щодо відчуження земельної ділянки чи майна, розташованого на ній на користь третіх осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, за змістом яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Суд вважає, що способи забезпечення позову, якими позивач просить забезпечити позов не враховують інтереси осіб та їх застосування порушує гарантовані Конституцією України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права та свободи особи.

Зважаючи на вищевикладене, суд, вважає клопотання про забезпечення позовних вимог необґрунтованим та безпідставним, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-151, 247 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотанняДєдова Сергія ОСОБА_6 представника ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Вовчанської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення, недійсним державного акту, відновлення становища, яке існувало та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи Харківському апеляційному суду до або через Вовчанський районний суд Харківської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя