Справа № 308/452/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 вересня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В.,

секретаря: Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ректора ДВНЗ «Ужгородський національний університет» - Смоланка В ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року у справі №308/452/19 (Головуючий: Бедьо В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 28.12.2018 року ректором Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» видано наказ №753/06-03 про звільнення його з посади завідувача кафедри історії України за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Зазначає, що на вказану посаду він був переведений наказом ректора №265/09-25 від 26.05.2014 року з посади проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків в межах попереднього строку обрання (строк з 03.02.2014 року по 02.02.2021 року), між ним та Ужгородським національним університетом 30.01.2014 року був укладений відповідний трудовий контракт.

Наказ ректора Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» №753/06-03 від 28.12.2018 року про звільнення його з посади відповідно до п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, вважає безпідставним, таким, що не відповідає чинному законодавству, порушує його конституційні права, через що підлягає скасуванню.

Вказує, що у тексті наказу №753/06-03 від 28.12.2018 року не конкретизовано, який саме проступок та коли ним було вчинено. Наказ не містить взагалі фактів його поведінки, які можна визнати аморальними. У розділі «підстава» цього наказу міститься лише посилання на доповідну записку проректора ОСОБА_3 від 28.12.2018 року та акт фіксації відмови від надання обґрунтованих письмових пояснень від 28.12.2018 року.

Вказані доповідна записка та акт фіксації відмови від надання пояснень необґрунтовані, не відповідають чинному законодавству та не можуть бути підставами для звільнення. Доповідна записка проректора ОСОБА_3 від 28.12.2018 року «Про правову оцінку дій завідувача кафедри історії України ОСОБА_4 . ОСОБА_5 » є вкрай поверховою та необ`єктивною, перераховані у тексті доповідної записки висновки є або непідтвердженими, або свідчать про упередженість керівництва ДВНЗ «УжНУ» особисто до нього. У доповідній записці проректора ОСОБА_3 не міститься аналізу роботи самого ОСОБА_2 , як завідувача кафедри історії України. На особисту і суб`єктивну думку проректора ОСОБА_3 , викладену в доповідній записці, вчинення аморального проступку ОСОБА_2 , не сумісного з продовженням його роботи, є видання та представлення широкому колу громадян видання за авторством ОСОБА_2 «Червона лінія», а також додаткові матеріали: публічне колективне звернення магістрів та випускників факультету історії та міжнародних відносин до керівництва Ужгородського національного університету; відеофайл з інтерв`ю ОСОБА_2

Незважаючи на те, що книга «Червона ІНФОРМАЦІЯ_1 » є художньо-літературним виданням, яке повністю відповідає моральним та іншим художньо-літературним принципам, що перевірено та підтверджено експертами і спеціалістами офіційного видавництва TIMPANI (свідоцтво про державну реєстрацію видавців від 15.04.2003 року, серія ДК №1327), а також підтверджено самим фактом видання даної книги, незважаючи також на те, що він, як автор, вже в перших рядках книги підкреслював, що це «...іронічно-доброзичлива книжка про життя, яким воно є...», при цьому не називаючи жодних імен, прізвищ, конкретного закладу вищої освіти, а, натомість, в тексті самої книги неодноразово наголошує, вказує, що такі бувальщини могли мати місце в будь якому навчальному закладі світу, керівництво УжНУ та декілька магістрів і випускників факультету (із багатотисячного колективу науковців, викладачів, студентів), з незрозумілих і безпідставних причин зробили висновок про те, що мова йде про Ужгородський національний університет та якихось конкретних викладачів або студентів, та ще й звинуватили його за це у вчинені аморального проступку.

Також позивач зазначає, що в розділі II доповідної записки «Аналіз доказів», в підрозділі 2.1 проректор ОСОБА_3 , не будучи філологом, літературознавцем за освітою, не маючи експертної ліцензії, вслід за особами, що написали звернення (також некомпетентними, без належної освіти), вибирає ряд цитат із його книги «Червона лінія» (с. 23, 24, 60, 81 АДРЕСА_1 27 АДРЕСА_1 105), вириваючи їх з контексту самих оповідань, і на свій нефаховий в даній сфері та поверховий розсуд, без жодних доказів, доводів та обґрунтувань, з незрозумілих причин називає їх його особистими висловлюваннями (хоча це висловлювання героїв оповідань), і приходить, на його погляд, до абсурдного висновку, що вони є аморальними, і несумісними з продовженням науково-педагогічної роботи.

Разом з тим, при оцінці художніх творів слід знати і враховувати, що форма оціночних суджень є різноманітною. Найбільш екзотичні оцінки проявляються у формі художніх творів: пародійних п`єс, віршів, байок, малюнків, карикатур, фотомонтажів тощо. Для підсилення художнього ефекту авторами часто застосовуються жорсткі та, можливо, неприємні епітети, які також є своєрідними художніми оцінками.

Однак форма подання оцінки, висловлення не є і не може бути підставою для цивільно-правової відповідальності, оскільки це порушило б свободу творчості, передбачену ст.54 Конституції України.

У цьому ж розділі доповідної записки проректор ОСОБА_3 вказує, що на його думку: «особливою зухвалістю і цинізмом виглядає публічна презентація та розповсюдження видання викладачам УжНУ та студентам, що мала місце 15.12.2018 року та 20.12.2018 року».

Разом з тим, у чому саме полягає особлива зухвалість та цинізм цього факту в доповідній записці не вказується, жодних доводів не наводиться, і як це пов`язано і яке це має значення до аморальності і несумісності з продовженням науково-педагогічної роботи не обґрунтовується. Більше того, у вказані дні він взагалі не проводив презентацій книги.

У підрозділі 2.2 «Публічне колективне звернення магістрів та випускників факультету Історії та міжнародних відносин до керівництва Ужгородського національного університету» доповідної записки проректора ОСОБА_3 вказує, що приводом для даного звернення: «...стали (дослівно) неодноразові зауваження неетичного характеру та особисті образи колег та викладачів з боку ОСОБА_2 під час проведення лекційних занять з курсу «Сучасна історія України»».

Однак, проректор ОСОБА_3 не вказує як на його думку зауваження неетичного характеру та образи колег (якщо припустити, що такі мали місце) співвідноситься з аморальним поступком несумісним з продовженням науково-педагогічної роботи.

Крім того, проректор ОСОБА_3 в доповідній записці, як і п`ятеро підписантів звернення, стверджують: «написані в збірці оповідей «Червони лінія» іронічні «бувальщини» були озвучені в межах лекційного часу з однозначним посиланням на реальні особи. Зокрема, завуальований образ «Чорної вдови» вживався на лекціях з посилання на доц. ОСОБА_6 , вказуючи ім`я та посаду викладача безпосередньо».

Ні проректор ОСОБА_3 , ні підписанти не вказують коли саме (число, місяць, рік) і на яких лекціях, де саме, перед якою аудиторію слухачів він нібито розповідав про художньо-літературний образ «Чорної вдови».

Звертає увагу, що вказані твердження є відвертою неправдою. Ним ніколи, за жодних обставин, в межах лекційного часу не витрачався час на обговорення книг, статей та інших творів, написаних ним, а тим більше на обговорення колег.

Доказом неправди та надуманості наведеного проректором ОСОБА_3 твердження є той факт, що книга «Червона лінія» ним була отримана з друку і презентована 18.12.2018 року та після цього до самого звільнення ним не було прочитано жодної лекції.

Крім того, особам, які підписали звернення, лекції ним в останній раз читалися майже два роки тому. В цей час у нього навіть не виникало наміру написати книжку «Червона лінія».

Також в доповідній записці, проректор ОСОБА_3 і підписанти звернення натякають на якісь «грубі образи керівника етнографічної практики доц. ОСОБА_7 під час відвідин села Онок, в рамках етнографічної практики студентів», при цьому також не наводить жодних фактів та доводів.

Можливо, проректор і підписанти мають на увазі етнографічну практику студентів-істориків, яка мала місце у липні 2018 року.

Відповідно до наказу ректора у липні 2018 року ним дійсно проводилася перевірка проведення етнографічної практики в с.Онок і ним були виявлені недоліки, а саме, перебування на базі практики сторонніх осіб. Керівникові практики були зроблені зауваження, недоліки усунуті на місці. Жодних скарг від ОСОБА_8 (а не ОСОБА_7 як у доповідній записці) ні в день перевірки, ні до теперішнього часу на нього не поступало.

У підрозділі 2.3 «відео файл з інтерв`ю ОСОБА_2 » проректор ОСОБА_3 стверджує, що у наданому йому для ознайомлення відео позивач зустрічає висловлювання, які порушують гідність осіб, які працюють та навчаються в УжНУ, не відповідають загальновизнаним нормам етики, моралі.

При цьому, проректор ОСОБА_3 не вказує, хто саме надав йому для ознайомлення відео, якими спецслужбами або журналістами та коли і при яких обставинах воно (відео) було зроблено. Як і в інших випадках, проректор ОСОБА_3 не наводить жодних фактів та доводів, які на його думку мали би бути доказами аморального проступку несумісного з продовженням науково-педагогічної роботи.

Судячи з наведеної в доповідній записці цитати, мова йде про обставини дворічної давності, коли студенти готували гумористичні інтерв`ю до Дня історика. Навіть з наведеної цитати видно, що вона носить гумористичний характер, а тим більше не має нічого спільного з аморальним проступком, несумісним з продовженням науково-педагогічної роботи. Крім того, вказане інтерв`ю з невідомих йому причин ніде не було використано.

Таким чином, з наказу ректора Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» №753/06-03 від 28.12.2018 року про звільнення його з посади відповідно до п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, так і з описової та констатуючої частини доповідної записки проректора ОСОБА_3 від 28.12.2018 року «Про правову оцінку дій завідувача кафедри історії України ОСОБА_4 . ОСОБА_5 », неможливо встановити, який саме проступок чи проступки проректор ОСОБА_3 вважає доведеними, які з них він вважає такими, що підпадають під ознаки аморального, та які з них (чи який з них) проректор вважає такими, що є достатніми для його звільнення з посади відповідно до п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, звільнення за аморальний проступок не містить взагалі фактів його поведінки, які можна визнати аморальними. Жодної службової перевірки з викладених у доповідній записці обставин не проводилося.

Зазначає, що протягом багатьох років позивач сумлінно виконував свої посадові обов`язки. Науково-педагогічний стаж понад 22 роки. Доктор історичних наук (2006), професор (2008). Докторську дисертацію «Державотворчий процес в Україні 1991-2004 років (на матеріалах періодики Заходу)» захистив 26.04.2006 року на спеціалізованій вченій раді в Ужгородському національному університеті за спеціальністю 07.00.01 історія України. Вчене звання професора присвоєно наказом Міністра освіти і науки України 03.07.2008 року. В Ужгородському національному (державному до жовтня 2000 року) університеті працює з вересня 1992 року. Спочатку за сумісництвом лаборант, молодший науковий співробітник Науково-дослідного інституту карпатознавства (1992-1994); асистент кафедри історії України (1994-1995). Відтак, за основним місцем роботи асистент кафедри історії та теорії держави і права (1997); викладач кафедри політології (1997); викладач (1998), доцент (1998-2006), професор (2006-2012) кафедри історії України; професор кафедри історії Угорщини та європейської інтеграції (2008-2009); проректор з науково-педагогічної роботи і перспектив розвитку (2012-2013); проректор з науково-педагогічної роботи і міжнародних зв`язків (2013-2014); завідувач кафедри історії України від липня 2012 року і до дня незаконного звільнення 28.12.2018 року.

Звільнення позивача за вчинення аморального проступку є результатом неприязних відносин до нього керівництва УжНУ.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити заявлені ним вимоги, поновити на займаній посаді та стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ректора Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України від 28.12.2018 року №753/06-03 про звільнення ОСОБА_2 з посади завідувача кафедри історії України 28.12.2018 року за вчинення працівником, який здійснює виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді завідувача кафедри історії України Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України.

Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 279 (сорок одна тисяча двісті сімдесят дев`ять) гривень 40 коп. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 12 790 (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 74 коп. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), а в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ректор ДВНЗ «Ужгородський національний університет» - ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представникаДВНЗ «Ужгородський національний університет» - Шелепця Т.М., який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 та його представника адвоката Петрик В.В., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України від 28.12.2018 року №753/06-03 ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача кафедри історії України 28.12.2018 року за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Підставою для звільнення, як зазначено у наказі, є доповідна записка проректора ОСОБА_3 від 28.12.2018 року та акт фіксації відмови від надання обґрунтованих письмових пояснень від 28.12.2018 року.

Так матеріалами справи стверджується, що 27.12.2018 року до ректора ДВНЗ «УжНУ» надійшло колективне звернення декана, його заступника, магістрів та випускників факультету історії та міжнародних відносин з приводу публікації тексту «Червона Лінія Ужгород» Timpani 2018. 120 с. авторства завідуючого кафедрою історії України ДВНЗ «УжНУ» ОСОБА_2 ..

27.12.2018 року на засіданні Вченої ради факультету історії та міжнародних відносин ДВНЗ «Ужгородський національний університет» (витяг з протоколу №9 від 27.12.2018 року) ухвалено рішення за результатами слухання звернення ініціативної групи до ректора з приводу надрукованої і представленої широкій громадськості тексту зав.кафедри історії України проф.Офіцинського Р.А.. Зокрема, ухвалено надати правову оцінку діям ОСОБА_2 на предмет розповсюдження згаданого видання серед працівників та студентів університету, порушенням професійної етики та моралі у тексті видання ОСОБА_2 та діях вказаної персони по розповсюдженні видання, з`ясування професійної придатності ОСОБА_2 займаним посадам та викладацької діяльності, а у випадку якщо наведені факти грубого порушення професійної етики та профнепридатність ОСОБА_2 підтвердяться позбавити його займаних посад та усунути від викладацької діяльності.

Працівники, які виконують виховну функцію: вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людьми високих моральних переконань і бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п.3 ст.41 Кодексу законів про працю.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року (справа №06-3135цс16).

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників. Підвищена відповідальність може бути зумовлена тим, що: вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників та їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб`єктів господарювання.

Відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням цієї роботи, є підставою для розірвання трудового договору. До суб`єктів, які можуть бути звільнені на такій підставі, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені в ст.50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: проступок повинен бути підтверджений фактами і його вчинення несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ним (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

За змістом ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, старших за віком.

У відповідності до п.1.4 Положення «Про академічну доброчесність в «Ужгородському національному університеті», яке затверджене Вченою Радою ДВНЗ «УжНУ» (Протокол №3 від 23.02.2017 року) науково-педагогічні, наукові працівники, здобувачі вищої освіти та інші співробітники «УжНУ» зобов`язані дотримуватися загальновизнаних норм етики, моралі, поважати гідність осіб, які працюють та навчаються в «УжНУ», підтримувати систему демократичних відносин між представниками університетської спільноти, сприяти підвищенню морально-психологічного клімату в колективі, спрямовувати свої дії на зміцнення авторитету «УжНУ».

Так, пунктом 2.2 Доповідної записки від 28.12.2018 року приводом для публічного колективного звернення магістрів та випускників Факультету історії та міжнародних відносин до керівництва Ужгородського національного університету стали неодноразові зауваження неетичного характеру та особисті образи колег та викладачів з боку ОСОБА_2 під час проведень лекційних занять з курсу «Сучасна історія України». У зверненні студенти: «Написані в збірці оповідей «Червона лінія» іронічні «бувальщини» були озвучені в межах лекційного часу з однозначними посиланнями на реальні особи, зокрема, завуальований образ «Чорної вдови» вживався у лекціях з посиланням на доц. ОСОБА_6 , вказуючи ім`я та посаду викладача безпосередньо».

«Грубі образи керівника етнографічної практики доц. ОСОБА_7 під час відвідин села Онок, в рамках етнографічної практики студентів...»

Дану обставину підтвердив ОСОБА_7 допитаний у якості свідка в суді апеляційної інстанції щодо висловлювання в його адресу принизливими словами, що мало місце неодноразово, та нецензурною лайкою у присутності студентів, у липні 2018 року під час проведення практики, що заперечується позивачем, оскільки під час проходження практики, ним було зроблено зауваження ОСОБА_7 про перебування на території без дозволу групи іноземних громадян і образливими словами у його адресу не висловлювався.

У пункті 2.3 Доповідної: «У наданому для ознайомлення відео зустрічаються висловлювання, зокрема, відповідаючи на питання: «Як би Ви охарактеризували боротьбу кафедр на історичному факультеті?» ОСОБА_2 відповів: «боротьби немає... було би побиття немовлят. Ну візьміть ту кафедру стародавнього світу (чи як вона там напивається). Їх там пару людей. Ну які у них там фізичні кондиції? Або візьміть кафедру поверхом вище, наших небожителів, ну хіба це конкуренти кафедри історії?... Я б один вийшов і вони б розбіглися.... Немає інтелектуальної конкуренції, тим паче фізичної. Ну вот, я завідувач кафедри, у мене удар лівою 120 кілограм... Уявіть собі хто прийде?... ОСОБА_10 вони висунуть на побиття ОСОБА_11 ? Ну, людина похилого віку. ОСОБА_12 ОСОБА_13 ? Так він тіні своєї боїться...».

Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача, що книга «Червона лінія» - це художній твір, літературно-художнє видання і форма надати оцінки, висловлювання не є і не може бути підставою для відповідальності, оскільки це порушує свободу творчості позивача.

Разом з тим, судова колегія констатує, що позивач є науково-педагогічним працівником, перебуває в особливому правовому стані та виконує специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників, приймає участь у навчальному виховному процесі вищого навчального закладу та наведені цитати та аналіз звернення в цілому зазначені у витязі протоколу №9 засідання Вченої ради факультету історії та міжнародних відносин від 27.12.2018 року та звернення ініціативної групи з приводу надрукованого і представленого широкій громадськості видання за авторством, публічне колективне звернення магістрів та випускників Факультету історії та міжнародних відносин до керівництва Ужгородського національного університету, дають підставу відповідачу для висновку недотримання позивачем правил педагогічної етики, є неповагою гідності, права, свободи, учасників освітнього процесу, як студентів так і науково-педагогічних працівників, колег і позивач скомпрометував себе перед учнями та дискредитував себе як вихователь, пов`язаного з ігноруванням вимог суспільної моралі, що є несумісним з виховною функцією викладача, не дозволяє йому приймати участь у навчальному виховному процесі університету.

Доповідна записка від 28.12.2018 року містить підстави, аналіз доказів, обґрунтування правової позиції висновки та пропозиції та інші відомості, необхідні для прийняття ректором Університету відповідного рішення, так як складено компетентною посадовою особою - проректором Університету, доктором юридичних наук, професором ОСОБА_3 і фактично і є результатом службової перевірки.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року відкрите спрощене провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти науки України Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу і зазначено про розгляд справи суддею одноособово з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч.1 ст.276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Таке клопотання позивачем не заявлялося, ні в позовній заяві не міститься про розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

04 квітня 2019 року позивач ОСОБА_2 подав суду заяву про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України (а.с.51, 52).

Представник Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» - Шелепець М.Т. 09.04.2019 року подав клопотання про відкладення розгляду справи призначеної судом на 11 квітня 2019 року на 11 год. 30 хв. к.ч. у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі та надав докази на підтвердження заявленого клопотання (а.с.57).

Судом першої інстанції було відмовлено у перенесенні судового засідання, яке вперше було призначено на 11 квітня 2019 року і така відмова у перенесенні судового засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі без захисника є порушенням ст.6 Конвенції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.41 п.3 КЗпП України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ректора ДВНЗ «Ужгородський національний університет» - ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року скасувати.

У позов ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой