Провадження № 2/761/2335/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Смігунову В.В., Савенко О.І.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з державного бюджету на користь позивача 134 028,00 грн. за завдану моральну шкоду Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві.

Вимоги обгрунтовані тим, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року було визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як зазначає позивач, до цього часу рішення суду не виконане та відповідач, як правонаступник Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва не лише не виплатив заборгованість, але й не виплачує поточну додаткову пенсію.

На неодноразові звернення щодо необхідності здійснити перерахунок пенсії відповідач не відреагував.

Позивач вказував, що тривале невиконання рішення суду завдало йому моральної шкоди, він зазнав значних душевних і моральних страждань, які виразилися у погіршенні стану здоров`я та самопочуття, змінився його ритм життя.

11 травня 2019 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в яких представник просить відмовити в задоволенні позову на тій підставі, що позивач вже звертався до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з невиконанням рішення суду, проте в задоволенні позову було відмовлено. Також представник зазначив, що рішення Дарницького районного суду м.Києва виконане що підтверджується розпорядженням №842889 від 09.09.2016 року. Так як фінансування витрат на пенсійне забезпечення надається Кабінетом міністрів України, тому вина відповідача у невиплаті пенсії відсутня, що також підтверджується постановою Верховного Суду України від 22.11.2016 року. Посилання на невиконання рішення недостатньо для відшкодування моральної шкоди, так як в ній відсутні посилання, що позивач зазнав душевних страждань або приниження честі та гідності. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження моральних страждань. Крім того, методика О.М.Ерделевського, керуючись якою позивач розрахував моральну шкоду, не може бути застосована так як Міністерство юстиції України 29.01.2016 року прийняло рішення про неможливість її застосування. Посилання позивача на практику Європейського суду не звільняє його від обов`язку довести обставини та розмір моральної шкоди. Позивачем не доведено сукупність всіх обставин, які дають підстави для прийняття рішення про відшкодування моральної шкоди. Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві не є належним відповідачем у справі, так як відповідачем має бути держава в особі Державної казначейської служби України.

Відповідь на відзив не надходила.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві в судовому засіданні, яке відбулось 04.09.2019 року заперечив проти задоволення позовних вимог. В судове засідання, яке відбулось 18.10.2019 року представник відповідача не з`явився, звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутність.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив до суду не направив.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як встановлено в судовому засіданні, постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року:

визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 недоотриманої суми додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком з 12.05.2015 року з урахуванням виплачених коштів.

Вказана постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом».

Суду не надано доказів що вказане рішення пред`являлось до примусового виконання.

Позивач посилався на те, що він неодноразово звертався до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про виконання постанови, зокрема із скаргами від 04.12.2017 року, 16.01.2018 року, 11.06.2018 року, 14.08.2018 року та 11.09.2018 року.

Проте суду не надано доказів звернення із вказаними скаргами (відмітки про їх отримання відсутні).

Також суду не надано доказів, що вказані скарги направлялись відповідачу із застосуванням особистого електронного підпису позивача.

Як встановлено судом, позивач уже звертався до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року та рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13.11.2017 року (справа №753/887/17) позов ОСОБА_2 до Лівобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві про відшкодування моральної шкоди стягнуто 8 000,00 грн. на користь позивача з державного бюджету за завдану моральну шкоду.

Крім того, постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 28.08.2019 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року залишено без змін.

Отже, як вбачається, судом уже вирішено питання відшкодування моральної шкоди, а тому суд вважає, що дії позивача щодо повторного звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з невиконанням постанови Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року спрямовані на збільшення відповідальності держави за невиконання рішення суду.

А тому, оскільки згідно з положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула