П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Лептугою С.С., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Мельничука О.В., (дата складання повного тексту в ухвалі не зазначена) у цивільній справі (єдиний унікальний номер 484/75/19, номер провадження 22-ц/812/480/19) за поданням старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Павлійчук Тетяни Валеріївни про розшук боржника ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

08 січня 2019 року до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло подання старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - ВДВС) Павлійчук Т.В. про розшук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у ВДВС знаходиться виконавче провадження згідно виконавчого листа № 2-368, виданого 13.01.2012 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 16.08.2011 року до повноліття дитини в розмірі по 400 грн. щомісячно. 13.02.2018 року державним виконавцем винесено постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною зброєю та направлені до виконання. Згідно акту від 04.12.2018 року, складеного державним виконавцем, боржник ОСОБА_5 за адресою, вказаною у виконавчому листі (вул. Шовковична, 60) не зареєстрований та не проживає. За слів теперішньої дружини виїхав на заробітки до м. Києва більше двох місяців тому, зв'язку з ним немає (а.с. 1-2).

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року в задоволенні подання відмовлено (а.с.15).

В апеляційній скарзі ВДВС, посилаючись на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову про задоволення подання. Зазначає, що суд не звернув увагу на акт державного виконавця від 04.12.2018 року, яким встановлено, що боржник за адресою, зазначеною у виконавчому листі, не зареєстрований та не проживає. Залучення понятих до складання акту відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» не є обов'язковим. Вважає безпідставними висновки суду щодо того, що розшук боржника провадиться у разі ухилення від виконання рішення суду, тому що положення ст. 438 ЦПК України такої умови не передбачають (а.с. 17-19).

В судове засідання апеляційного суду представник ВДВС та заінтересовані особи, належно повідомлені про час та місце судового розгляду не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Судом першої інстанції встановлено, 05.04.2012 року розпочато виконавче провадження шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого листа №2-368, виданого 13.01.2012 року. 13.02.2018 року державним виконавцем винесено постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною зброєю та направлені до виконання. За боржником ОСОБА_5 майно не зареєстроване, транспортні засоби також. Актом від 04.12.2018 року, складеним державним виконавцем, встановлено, що боржник ОСОБА_5 за адресою, вказаною у виконавчому листі (вул. Шовковична, 60) не зареєстрований та не проживає, виїхав до м. Києва. Заборгованість по аліментам станом на 01.12.2018 року складає 15589,15 грн.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд зазначив, що державний виконавець не вжив всіх необхідних заходів та можливостей, передбачених законом України «Про виконавче провадження» і з поданням до суду про оголошення особи в розшук звернувся передчасно. Суд також зазначив, що заявником не надано доказів, підтверджуючих відсутність боржника за місцем його реєстрації та проживання, відсутні пояснення родичів та сусідів з приводу знаходження особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

Відповідно до ст. ст. 124,129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на виконавчу службу.

На підставі ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року N 1404-VIII (далі - Закон N 1404-VIII) в разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Тобто питання про оголошення розшуку боржника або дитини суд розглядає лише за поданням державного виконавця. Сторони та інші заінтересовані особи не мають права на звернення до суду з цього питання. Підставами для звернення державного виконавця до суду з поданням про оголошення розшуку боржника або дитини є відсутність відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (ст. 18 ч.1 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п.1 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 року № 512/5, ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 4 розділу IХ Інструкції за неможливості з'ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.

Отже, перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону N 1404-VIII, державний виконавець має вжити заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини.

Звертаючись до суду з поданням про розшук боржника державний виконавець повинен надати докази щодо того, що ним з'ясовувалось місцезнаходження боржника, але вони не дали позитивних результатів. Такими доказами можуть бути: а) отриманні відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи; б) отримана інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; в) перевірка наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; г) отримана інформації щодо місця роботи боржника; ґ) отримана інформації про боржника з інших джерел.

Відповідно до п.14 ч.2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Докази щодо того, що державний виконавець скористався наданим йому правом для з'ясування місця проживання боржника, в справі відсутні.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування заявлених вимог покладено на сторону, яка звернулась до суду.

В п. 10 "Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах", викладеного у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року зазначено, що суди обґрунтовано відмовляли в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника, якщо: державний виконавець не надавав суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи; через відсутність даних про ухилення боржника від сплати боргу; відсутність відомостей про привід боржника; відсутність доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника; відсутність відомостей щодо відкриття виконавчого провадження; відсутність відомостей про те, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження та що він викликався до відділу державної виконавчої служби; на виклик до суду боржник надав заперечення на подання державного виконавця та надав докази, що місце свого проживання не змінював, ніяких повідомлень про наявність виконавчого провадження не отримував.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавчий лист № 2-368, виданий 13.01.2012 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області, про стягнення з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Вільшанка Кіровоградської області, прож. АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, з 16.08.2011 року до повноліття дитини в розмірі по 400 грн. щомісячно (а.с. 3, 4).

У виконавчому документі зазначено, що місцем реєстрації боржника є АДРЕСА_3. Тобто це дані про місце реєстрації боржника на час видачі виконавчого листа - 2012 рік.

Суд правильно зазначив в ухвалі, що заявником не надано доказів, підтверджуючих відсутність боржника за місцем його реєстрації, більше того, дані про місце його реєстрації на час звернення до суду з поданням, взагалі не надані. В той час як відповідно до виконавчого листа він проживає за адресою АДРЕСА_2 державним виконавцем надано акт про непроживання, складений за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Направлена апеляційним судом повістка на ім'я ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 адресатом отримана, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки.

Колегія суддів погоджується з тим, що суд безпідставно зазначив в ухвалі, що державний виконавець повинен був звернутися до органів МВС на предмет взяття боржника під варту, та до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області з питань перебування під адміністративним наглядом або випробувальним терміном, але це не вплинуло на правильний по суті результат розгляду питання щодо подання.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем вживались заходи щодо встановлення місця реєстрації боржника, ніяких доказів щодо дійсного проведення таких заходів державним виконавцем не надано.

Враховуючи наведене, підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги відсутні, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відхилити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 29 березня 2019 року