"28" березня 2019 р.
Справа 138/178/19
Провадження по справі №2/150/85/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 Подільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті прийняття органом влади нормативно правового акту, що був визнаний Конституційним Судом України неконституційним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в результаті прийняття органом влади нормативно правового акту, що був визнаний Конституційним Судом України неконституційним, йому завдано матеріальної шкоди, яка полягає у суттєвому зменшенні виплати щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці за період з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОУПФУ Вінницької області в судове засідання не зявилися, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, клопочуть про розгляд справи у їх відсутність, подавши через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області відповідні письмові заяви.

Позивач свої вимоги підтримує на умовах, викладених у позовній заяві та просить їх задоволити.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області позовні вимоги не визнаються, до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог позивача, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОУПФУ Вінницької області посилається на те, що починаючи з 01.01.2015 року ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання, як суддя у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, а з 30.09.2016 року відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIІІ. Положення вище зазначеного закону від 02.06.2016 року №1402-VIІІ не були визнані такими, що не відповідають Конституції України на момент виникнення спірних правовідносин, тому Управління, здійснюючи відповідні нарахування, діяло правомірно у відповідності до чинного законодавства. Крім того, після прийняття Закону України «Про ефективність управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 року №2415VIIІ, Управлінням в лютому поточного року було додатково проведено перерахунок пенсійних виплат за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року на суму 17962 грн. 56 коп., які не відображені в довідці від 16.01.2019 року за №254 та які не враховані позивачем при розрахунку суми позову.

Державною казначейською службою України не забезпечено явку повноважного представника в судове засідання, відзиву на позовну заяву не надіслано.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, ґрунтуючись на наступних підставах.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 Конституції України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2.ст.5 ЦПК).

Відповідно до абзацу 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30.05.1997 року, №7, суди як органи державної влади зобов'язані своєчасно й дієво захищати ці права та свободи шляхом розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення.

У п. 1 і п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Оскільки, Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано.

ОСОБА_1 працював суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Звільнений з посади у відставку за власною ініціативою 25 грудня 2014 року.

З січня 2015 року позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в Могилів-Подгльському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області (а.с. 7-8).

Згідно чинного законодавства та рішення Конституційного Суду України за № 4-рп/2016 від 8.06.2016 року позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків, виходячи із 10 прожиткових мінімумів для працездатних осiб, доплати за вислугу років в розмірі 80 відсотків від суми десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб та доплати за адміністративну посаду в сумі 5 відсотків.

Згідно Рішення Конституційного суду України за № 11-р/2018 вiд 4 грудня 2018 року визнано, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій i статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-У1 у редакції Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-У111. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, зокрема, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 сiчня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року -15 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного суду України за № 11-р/2018 від 4 грудня 2018 підтверджено, що Державний орган при прийнятті неконституційних законодавчих поправок до частини третьої статті 133 Закону України « Про судоустрій i статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-У1 у редакції Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-У111 суттєво зменшив матеріальне забезпечення суддів у відставці, спричинивши їм матеріальні збитки.

Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

Поняття "збитки" включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йде не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Конституція України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст.56 Конституції України). Аналогічні за змістом норми закріплені у статтях 1173-1175 Цивільного кодексу України.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Правила ст. 1175 ЦК передбачають особливості відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта. Дана норма є спеціальною по відношенню до положень ст.ст. 1166, 1173 ЦК, оскільки в ній передбачені наступні особливості: а) шкода завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта; б) нормативно-правовий акт повинен бути визнаний судом незаконним і скасований; в) відповідальність настає незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Шкода, завдана в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності (ч.1 ст.152 Конституції України).

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку (ч.3 ст.152 Коснтитуції України).

Статтею 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зміст ст. 56 Конституції закріплює в національному законодавстві право на матеріальний захист особи - принцип майнової відповідальності. В ній підкреслюється, що підставою виникнення такого права є незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування або їхніх службових осіб під час здійснення ними повноважень. Тобто дана конституційна норма, спрямована на захист громадян, які потерпіли від свавілля органів державної влади, місцевого самоврядування або їх співробітників під час здійснення ними управлінських функцій, а також на зміцнення законності в діяльності цих органів.

У випадках прийняття нормативно-правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси фізичних або юридичних осіб, останні мають право звернутися до суду про визнання такого акта недійсним та його скасування.

Вище наведені обставини свідчать про те,що незаконними рішеннями органу державної влади було порушено матеріальне право позивача - зменшення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що відповідно до ст.56 Конституції України, статей 1173, 1175 ЦК України дає право позивачу на відшкодування за рахунок Держави матеріальної шкоди за період з 01.01.2015 року по 01.01.2019 року.

Для визначення суми збитків за 2015-2018 роки використовується порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір мінімальної заробітноі плати за 2015-2016 роки (Закони Украiни «Про державний бюджет України» за 2015, 2016 роки), розміри прожиткового мінімуму для працездатних ociб за 2017 -2018 роки (Закон України № 1774-У111 від 06.12.2016 року« Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Закон України від 15 травня 2018 року № 2415-У111 «Про ефективне управління майновими правами у сфері авторського права i (або) суміжних прав»), довідка Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за 2015-2018 роки.

Судом приймається до уваги наступний розрахунок сум матеріальних збитків за 2015 рік.

З 01.01. по 31.08.2015 року мінімальна зарплата становила 1218 гривень, а з 01.09.2015 по 31.12.2015 року становила 1378 грн. (Закон України « Про державний бюджет України на 2015 рік»).

Розрахунок оплати за 8 місяців (січень- серпень 2015 року):15 мінімальних зарплат * 1218 (мінімальна зарплата )= 18270 грн. 18270 грн.* 80 відсотків доплати за вислугу років=14616 грн.

Місячна оплата працюючого судді відповідної посади складає 32886 грн.50 ткоп. (18270 грн.+14616 грн.)

32886 грн.* 0.90 відсотків за стаж роботи 44 роки=29597 грн.40 коп. (місячне грошове утримання судді у відставці) 29597 грн.40 коп.* на 8 місяців 2015 року=236779 грн. 20 коп.

Розрахунок оплати за 4 місяці (вересень - грудень 2015 року): 15 мінімальних зарплат * 1378 (мінімальна зарплата /=20670 грн.; 20670 грн.* 80 відсотків доплати за вислугу років=16536 грн.

Місячна оплата працюючого судді відповідної посади складає 37206 грн (20670 грн.+16536 грн.); 37206 грн.* 0.90 відсотків за стаж роботи 44 роки =33485 грн.40 коп. (місячне грошове утримання суддi у відставці); 33485 грн. 40 коп. * на 4 місяці 2015 року = 133941 грн. 60 коп.

Всього за 2015 рiк позивачу підлягало до виплати 370720 грн. 80 коп. (236779 грн. 20 коп. +133941 грн. 60 коп.), а виплачено відповідно до довідки УПФУ 203033 грн. 15 коп., різниця недоплати складає 167687 грн. 65 коп. (370720 грн. 80 коп. 203033 грн.15 коп.).

Розрахунок сум матеріальних збитків за 2016 рік має наступний вигляд.

З 01.01.2016 року по 30.04.2016 року мінімальна зарплата становила 1378 гривень, з 01.05.2016 року по 30.11. 2016 року становила 1450 грн. i з 01.12. по 31.12.2016 року 1600 грн. (Закон України « Про державний бюджет України на 2016 рiк»).

Розрахунок оплати за 4 місяці (січень- квітень 2016 року): 15 мінімальних зарплат * 1378 грн. (мінімальна зарплата )= 20670 грн.; 20670 грн.* 80 відсотків доплати за вислугу років=16536 грн.

Мiсячна оплата працюючого судді відповідної посади складає 37206 грн. (20670 грн.+16536 грн.)

37206 грн.* 0.90 відсотків за стаж роботи 44 роки=33485 грн. (мiсячне грошове утримання судді у відставці)

33485 грн. * на 4 місяців (січень квітень) 2016 року =133940 грн.

Розрахунок оплати за 7 місяців (травень-листопад 2016 року): 15 мінімальних зарплат * 1450 грн. (мінімальна зарплата )=21750 грн.; 21750 грн. * 80 відсотків доплати за вислугу років = 17400 грн.

Місячна оплата працюючого судді відповідної посади складає 39150 грн. (21750 грн.+ 17400 грн.)

39150 грн.* 0.90 відсотків за стаж роботи 44 роки=35235 грн. (місячне грошове утримання судді у відставці); 35235 грн. * на 7 місяців 2016 року = 246645 грн.

Розрахунок оплати за 1 місяць (грудень 2016 року): 15 мінімальних зарплат * 1600 грн. (мінімальна зарплата ) = 24000 грн.; 24000 грн.* 80 відсотків доплати за вислугу років=19200 грн.; 24000*5 відсотків доплати за адміністративну посаду=1200 грн.

Місячна оплата працюючого судді відповідної посади складає 43200 грн. (24000+19200); 43200 грн.* 0.90 відсотків за стаж роботи 44 роки = 38800 грн. (місячне грошове утримання судді у відставці).

За 2016 рiк позивачу належало виплатити 419385 грн. (133940 грн.+ 246645 грн. +38800 грн.), а виплачено відповідно до довідки УПФУ 231376 грн.49 коп., рiзниця недоплати складає 188008 грн.51 коп.( 419385 грн.- 231376 грн.49 коп.).

Розрахунок сум матеріальних збитків за 2017 рік є наступним.

Прожитковий мінімум для працездатних ociб з 01.01.2017 по 31.12.2017 року складав 1600 грн. Відповідно до Закону України від 6 грудня 2016 року за № 1774-У111 « Про внесения змін до деяких законодавчих актів України».

Так, 15 прожиткових мінімумів* 1600 (прожитковий мінімум для працездатних ociб) =24000 грн.

24000 грн.* 80 відсотків доплати за вислугу років=19200 грн.

Місячна оплата працюючого судді відповідної посади складає 43200 грн. (24000+19200); 43200 грн.* 0.90 відсотків за стаж роботи 44 роки = 38880 грн. (місячне грошове утримання судді у відставці).

Таким чином, за 2017 рiк позивачу належало виплатити 466560 грн. (38800 грн.* на 12 місяців 2017 року), а виплачено відповідно до довідки УПФУ 272479 грн.99 коп., різниця недоплати складає 194080 грн.01 коп. (466560 грн.- 272479 грн.99 коп.).

Розрахунок сум матеріальних збитків за 2018 рік є наступним.

Прожитковий мінімум для працездатних ociб з 01.01.2018 по 31.12.2018 року складав 1762 грн. відповідно до Закону України вiд 15 травня 2018 року №2415-У111 «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права i (або) суміжних прав»).

Так, 15 прожиткових мінімумів* 1762 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб) = 26430 грн.

26430 грн. * 80 відсотків доплати за вислугу років=21144 грн.

Місячна оплата працюючого судді віповідної посади складає 47574 грн. (26430+21144).

47574 грн.* 0.90 відсотків за стаж роботи 44 роки = 42816 грн. 60 коп. (місячне грошове утримання судді у відставці).

За 2018 рiк позивачу підлягало до виплати 513799 грн. 20 коп. (42816 грн.60 коп. * на 12 місяців 2018 року), виплачено відповідно до довідки УПФУ 312428 грн.94 коп., різниця недоплати складає 201370 грн. 26 коп. (513799 грн.20 коп. - 312428 грн. 94 коп.).

Вище наведене свідчить про те, що внаслідок неконституційних поправок до частини третьої статті 133 Закону України « Про судоустрій i статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-У1 у редакції Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-У111.», які були прийняті державним органом, позивачу суттєво були зменшені виплати щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року, чим спричинена матеральна шкода на суму 751146 грн. 43 коп. (167687 грн. 65 коп. -2015 р. +188008 грн. 51 коп.- 2016 р. +194080 грн. 01 коп.-2017 р. +201370 грн. 26 коп.- 2018 р.), яка відповідно до Рішення Конституційного Суду України за № 11-р/2018 від 4 грудня 2018 року, ст.56 Конституцiї України , ст. 1173, 1175 ЦК України повинна бути відшкодована позивачу за рахунок державного бюджету України.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву, про те, що не підлягають виплаті нараховані позивачем суми матеріальної шкоди, оскільки, дані твердження спростовуються рішенням Конституційного суду за №11 від 04.12.2018 року, яким підтверджено, що державний орган при прийнятті неконституційних законодавчих поправок до частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-У1 в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-У111 суттєво зменшив матеріальне забезпечення суддів у відставці, спричинивши їм матеріальні збитки, в тому числі і позивачу.

Крім того, суд не може погодитися із посиланнями представника відповідача ОСОБА_4, що містяться у відзиві на позовну заяву, про те, що позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року за №1402-У111, оскільки, судді у відставці отримують щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року за №2453-У1, виходячи із базової ставки 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а базова ставка судді місцевого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року за №1401-У111 становить 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки, за вказаним Законом позивач не отримує пенсійне забезпечення як суддя у відставці.

Не відповідає дійсності і посилання представника відповідача ОСОБА_4 про проведення повного перерахунку пенсійних виплат за період з 01.01.2018 по 31.01 2018 року відповідно до Закону України «Про ефективність управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 року за №2415-У111. Фактично проведено такий розрахунок лише з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року і цей перерахунок вказаний в довідці від 16.01.2019 року за №254, виданої на ім'я позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 обєднаним управлінням ПФУ Вінницької області, про що свідчать збільшені суми грошових виплат за серпень грудень 2018 року. Доказів про проведення перерахунку за періоди з 01.01.2018 року по 01.08.2018 року відповідачем не надано, а тому вони не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_4 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Діями відповідачів було порушено конкретно право позивача на майно, яке розглядається як автономне поняття в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та полягає в правомірному очікуванні. Мається на увазі, що набувши право на відставку, позивач ОСОБА_1 мав право очікувати отримання пенсійних виплат у розмірі визначеному законодавством на дату виникнення такого права. Зміни в законодавстві нівелюють право позивача на майно, можливість правомірного очікування доходу.

Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Держава Україна в особі Державної казначейської служби визначена відповідачем у справі, враховуючи Положення про Державну казначейську службу України.

Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності (п.п. 3 п. 35).

Пунктом 3 статті 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215 визначено, що основними завданнями Казначейства є здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Крім того, аналогічні приписи містять статті 25, 43 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких функціями Казначейства, водночас, є забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснення Казначейством безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті прийняття органом влади нормативно правового акту, що був визнаний Конституційним Судом України неконституційним.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що позивачем доведено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, надано належні, допустимі та достатні докази, яким це підтверджується, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.113 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається положеннями Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду

Судовий збір за подання ОСОБА_1 позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті прийняття органом влади нормативно правового акту, що був визнаний Конституційним Судом України неконституційним, у відповідності до положень вище зазначеного Закону не справляється, про що зазначається позивачем у поданій позовній заяві з чітким посиланням на норму вище вказаного Закону.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу положень статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність та доцільність віднести судовий збір на рахунок держави.

На підставі ст.56 Конституції України, ст., ст.1173,1175 ЦК України, рішення Конституційного Суду України за №11-р/2018 від 04.12.2018 троку, керуючись ст.10, 11, 81, 141, 263 - 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 Подільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті прийняття органом державної влади нормативно правового акту, що був визнаний Конституційним Судом України неконституційним, - задоволити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 751146 (сімсот пятдесят одну тисячу сто сорок шість) гривень 43 копійки матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 нормативно - правовим актом, що визнаний Конституційним Судом України неконституційним.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено відповідно до вимог ч.6 ст.259 ЦПК України.

Суддя: Л.П. Цимбалюк