Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 520/6548/17

провадження № 61-46850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Компанія «Tidewater Crewing Limited»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2017 року у складі судді Калашнікової О. І. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Компанії «Tidewater Crewing Limited» про стягнення заробітної плати, подорожніх витрат та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та Компанією «Tidewater Crewing Limited» 21 лютого 2017 року укладена трудова угода, за умовами якої позивач наймається на посаду старшого механіка на борту морського судна - т/х «SUTTON TIDE», під прапором Вануату. За умовами трудової угоди робочий період ОСОБА_3 повинен був тривати з 21 лютого 2017 року до 30 квітня 2017 року.

01 травня 2017 року Компанія «Tidewater Crewing Limited» зобов`язана була доставити робітника до місця репатріації. 24 березня 2017 року ОСОБА_3 у складі частини екіпажу було знято з судна поліцейськими властями Республіки Анголи у зв`язку із зверненням відповідача із заявою про крадіжку палива на борту судна. Рішенням суду провінції Заїре Республіки Ангола від 14 червня 2017 року обвинувачення з членів екіпажу судна у вчиненні злочину контрабанди пального і обвинувачення у зловживанні посадовим становищем знято за відсутністю доказів.

19 червня 2017 року ОСОБА_3 прибув до України з Республіки Ангола. Компанія «Tidewater Crewing Limited» припинила виплату заробітної плати ОСОБА_3 з 21 березня 2017 року і не виконала свої зобов`язання щодо забезпечення репатріації до України.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з Компанії «Tidewater Crewing Limited» заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 455 дол. США, що еквівалентно 272 666, 40 грн; подорожніх витрат в сумі 12 750 дол. США, що еквівалентно 332 520 грн; відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 дол. США, що еквівалентно 391 200 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки наполягав на розгляді цього спору у відповідності до норм Кодексу законів про працю України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, уточнивши вимоги, просить частково скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в частині стягнення заробітної плати.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (стаття 52 Закону України «Про міжнародне приватне право»), та залишили поза увагою, що у трудовій угоді зазначено, що місцем виконання роботи, до якого відправиться робітник - ОСОБА_1 є Ангола.

Заявник вказує, що з урахуванням фактичних обставин, зазначене в договорі місце виконання робіт не обмежується територією Анголи, та включає ширше коло країн. В зв`язку з чим неможливо встановити державу виконання роботи позивачем.

Крім того, на думку заявника, суд апеляційної інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог з підстав невірного вибору права, що підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами, при цьому не розглянувши по суті вимоги позивача щодо стягнення з заробітної плати, позбавив ОСОБА_1 можливості повторно звернутися до суду з тими ж позовними вимогами, обґрунтованими відповідно до норм іноземного права.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року прийнято відкликання касаційної скарги ОСОБА_1 в частині вимог щодо стягнення з Компанії «Tidewater Crewing Limited» подорожніх витрат та відшкодування завданої моральної шкоди, відкрито касаційне провадження у цій справі в частині вимог щодо стягнення заробітної плати і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що громадянин України ОСОБА_1 і Компанія «Tidewater Crewing Limited» (зареєстрована на Кайманових островах) 21 лютого 2017 року уклали трудову угоду, за умовами якої позивач наймається на посаду старшого механіка на борту морського судна.

Місцем виконання роботи є Республіка Ангола (пункт 1 угоди).

ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків старшого механіка т/х «SUTTON TIDE» (номер ІМО 9389461, під прапором Вануату) 21 лютого 2017 року.

Відповідно до умов трудової угоди робочий графік для робітника починається, коли робітник приступив до роботи на місці виконання роботи.

Установлено, що робочий період ОСОБА_3 повинен був тривати з 21 лютого 2017 року до 30 квітня 2017 року. 01 травня 2017 року компанія зобов`язана була доставити робітника до місця репатріації.

24 березня 2017 року ОСОБА_3 у складі частини екіпажу було знято з судна поліцейськими властями Республіки Анголи у зв`язку із звернення відповідача із заявою про крадіжку палива на борту судна. Рішенням суду провінції Заїре Республіки Ангола від 14 червня 2017 року обвинувачення з членів екіпажу судна у вчиненні злочину контрабанди пального і обвинувачення у зловживанні посадовим становищем знято за відсутністю доказів.

19 червня 2017 року ОСОБА_3 прибув до України з Республіки Ангола, що підтверджується відповідними проїзними документами.

Компанія «Tidewater Crewing Limited» припинила виплату заробітної плати ОСОБА_3 з 21 березня 2017 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій та третій статті 2 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічна норма міститься у статті 3 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до статті 414 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Аналогічні приписи містяться у статті 497 ЦПК України в діючій редакції.

Згідно із статтею 8 КЗпП України трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право».

Так, у міжнародному цивільному процесі під підсудністю цивільних справ за участю іноземних осіб (міжнародною підсудністю) розуміють компетенцію судів певної держави щодо розгляду і вирішення цивільних справ та здійснення окремих процесуальних дій щодо іноземного елемента. Тому, спочатку необхідно вирішити питання про те, чи підлягає розгляду конкретна справа на території держави, до суду якої звернувся заявник, а вже потім має бути визначений конкретний суд, наділений повноваженнями вирішувати подібні цивільні справи.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.

Аналогічне положення міститься й у статті 19 чинного ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Відтак, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому суд повинен був з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи.

Цивільний процесуальний кодекс України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду (статті 109-114), передбачає, загальну, територіальну та виключну підсудність. У той же час Закон України «Про міжнародне приватне право» (статті 75-77) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Зокрема, статтею 76 цього Закону визначені підстави визначення підсудності справ судам України та зазначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Судами встановлено, що на території України відповідач у справі не знаходиться (у тому числі - його філії або представництва), тут відсутні також його рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Відсутні також і інші передбачені статтею 76 цього Закону підстави визначення підсудності справ судам України, як і відсутні передбачені статтею 77 Закону підстави виключної підсудності судам України спорів з іноземним елементом.

Разом із тим, сторони в пункті 18 трудової угоди передбачили, що будь-які суперечки, які виникають у зв`язку з цією угодою, включаючи, але не обмежуючись позовами стосовно травмування або смерті, передаються на розгляд Високого Суду правосуддя в Лондоні, який має виключну юрисдикцію в таких суперечках (обидві сторони підтверджують такий вибір та погоджуються подавати позови до юрисдикції англійських судів).

З огляду на викладене, спір з приводу стягнення з Компанії «Tidewater Crewing Limited» заборгованості по заробітній платі не підсудний судам України, що суди попередніх інстанцій до уваги не прийняли.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не встановили природу правовідносин, які виникли між сторонами, невірно застосували норми процесуального права, а судом касаційної інстанції встановлено, що спір з приводу стягнення з Компанії «Tidewater Crewing Limited» на користь позивача заборгованості по заробітній платі не підсудний судам України, судові рішення щодо вирішення зазначених позовних вимог підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Компанії «Tidewater Crewing Limited» про стягнення заробітної плати, подорожніх витрат та відшкодування моральної шкоди закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило