ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3269/18

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/689/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарями: Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2019 року (ухвалене о 10:18, повний текст рішення складено 22 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному майні, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на ст. 365 ЦК України просила:

- припинити право власності ОСОБА_2 на 6/50 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право власності на 6/50 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виплатити ОСОБА_2 суму в розмірі 71 373,00 грн, які внесені нею на депозитний рахунок суду, в рахунок компенсації за припинення права власності на 6/50 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 713 грн 74 коп. та за проведення експертизи в сумі 3 000,00 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є власницею 57/75 частин спірної квартири, а також прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5 на 6/50 частин квартири, відповідачці у квартирі належить 6/50 частин. Відповідачка у квартирі не зареєстрована та не проживає, їй на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 , в якій вона і мешкає. Оскільки спільне володіння і користування квартирою є неможливим через неприязнені стосунки та непорозуміння сторін, відповідачка за належну їй частину квартири не сплачує комунальні послуги, у відповідачки є у власності інше житло, частка відповідачки у спірній квартирі є незначною, вважає, що є всі підстави для припинення права власності на належну ОСОБА_2 частину у спірній квартирі. Зазначає, що припинення права на незначну, неподільну частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність фактичним обставинам справи висновків суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції зроблений хибний висновок про те, що на 6/50 частин квартири, що належали померлому батьку сторін - ОСОБА_5 власник не визначений, навпаки ця частина квартири є власністю позивачки в порядку спадкування, оскільки нею у порядку визначеному законодавством було подано заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Заявниця зазначає, що спірна квартира є неподільною, частка відповідачки у квартирі є незначною, спільне мешкання співвласників у квартирі неможливе через непорозуміння в цьому питанні, у відповідачки у власності є інше житло, припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 .

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки - адвоката Рябініна Д.Д., який просив задовольнити апеляційну скаргу, відповідачки та її представника - адвоката Пирог Л.О., третьої особи ОСОБА_4 , які наголошували на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на належну їй частину спірної квартири, оскільки судом встановлено, що позивачка після смерті свого батька ОСОБА_5 не прийняла спадщину, тобто власник цієї частини не визначений; в судовому засіданні не доведено, що відповідачка чинить перешкоди позивачці у користуванні її частиною квартири, жодна із сторін у спірній квартирі не проживають.

Однак районним судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, а тому висновків про відмову у задоволені позову суд дійшов з помилкових підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

Спірна квартира АДРЕСА_3 складається з трьох житлових кімнат: «5» - площею 17,2 кв.м з балконом, «6» - 17,1 кв.м, «7» - 10,5 кв.м, та службових приміщень: кухня, ванна, вбиральня, передпокій, шафа.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 2000 року, виданого виконавчим комітетом Новозаводської районної ради м. Чернігова, 6/25 частин у вказаній квартирі, що складаються з кімнати «7» площею 10,5 кв.м та службових приміщень: кухня, ванна, вбиральня, передпокій, шафа - були набуті у власність ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 2001 року, виданого виконавчим комітетом Новозаводської районної ради м. Чернігова, 19/25 частин у вказаній квартирі, що складаються з кімнат «5» - площею 17,2 кв.м з балконом, «6» - 17,1 кв.м та службових приміщень: кухня, ванна, вбиральня, передпокій, шафа - були набуті у спільну часткову власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (а.с. 7).

За нотаріально посвідченим договором дарування частини квартири від 18.09.2012 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 передали безоплатно у власність ОСОБА_1 належні їм 38/75 частин квартири (а.с. 9-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 19).

Як вбачається із копії спадкової справи, заведеної Другою чернігівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , із заявами про прийняття спадщини як спадкоємці першої черги звернулись позивачка ОСОБА_1 - 06.05.2015, повторно 26.08.2015 та відповідачка ОСОБА_2 - 31.07.2015.

17 листопада 2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/50 частин квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину не отримано.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано: 6/50 частин за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2015; 6/25 частин за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Новозаводської районної ради у м. Чернігові від 14.02.2000; 57/75 (19/25) за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 09.02.2001 виконавчим комітетом Новозаводської районної ради м. Чернігова та договору дарування від 18.09.2012 (а.с. 51-52).

Відповідачці ОСОБА_2 також на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с. 26, 27).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення експертного дослідження N 10-18 від 05 квітня 2018 року дійсна ринкова вартість 6/50 частин квартири АДРЕСА_3 станом на день проведення дослідження складає 71373 грн; поділ спірної квартири між співвласниками відповідно до часток у праві власності технічно неможливий (а.с.34-66).

Із квитанції ПАТ КБ «ПрватБанк» від 20.08.2018 (а.с. 86) вбачається, що на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України внесені кошти в якості компенсації вартості частини спірної квартири у розмірі 71 373 грн (а.с.86).

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як і й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Враховуючи, що позивачка вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 , висновок районного суду про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину із посиланням на відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину, а також про те, що власник іншої 6/50 частини спірної квартири, яка на даний час зареєстрована за померлим батьком, не визначений, є хибним та суперечить ст.ст. 1268, 1296 ЦК України. ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину і вона належить їй від часу відкриття.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16 та підтверджена постановами Верховного Суду від 22.05.2019 справа № 715/1109/15-ц, 08.05.2019 справа № 343/2271/16-ц, 17.04.2019 справа № 644/10177/16-ц та 30.01.2019 справа № 344/1166/16-ц.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У справі встановлено, що квартира АДРЕСА_3 є комунальною, оскільки в ній окремо були приватизовані 19/25 частин (квартира 6/ 2 ), що складаються з кімнати «5» - площею 17,2 кв.м з балконом, кімнати «6» - 17,1 кв.м та 6/25 частин (квартира 6/1), що складаються з кімнати «7» - площею 10,5 кв.м. Службові приміщення: кухня, ванна, вбиральня, передпокій, шафа - залишені в спільному користуванні.

На даний час власником 19/25 (57/75) частин у спірній квартирі є ОСОБА_1 .

Співвласниками 6/25 частин у квартирі є в рівних частках позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 - по 6/50 кожна.

Спір між сторонами виник щодо їх спільного майна у вигляді 6/25 частин у квартирі АДРЕСА_3 , що складаються з кімнати «7» площею 10,5 кв.м та службових приміщень: кухня, ванна, вбиральня, передпокій, шафа.

Спільне майно у вигляді 6/25 частин квартири є окремим об`єктом, співвласниками якого в рівних частках є позивачка та відповідачка. Будь-якого відношення до 57/75 частин у спірній квартирі, що складаються з кімнати «5» - площею 17,2 кв.м з балконом, кімнати «6» - 17,1 кв.м та належать особисто ОСОБА_1 , відповідачка не має.

За викладених обставин, помилковим є твердження позивачки про те, що частка відповідачки у спільному майні є незначною, оскільки частки сторін у спільному майні є рівними (по 6/50).

Не знайшли свого підтвердження посилання позивачки на те, що спільне мешкання співвласників в спірній квартирі неможливо, оскільки жодна із сторін в ній не проживає. В квартирі № 6 /1 (спірній частці) зареєстрована та проживає дочка відповідачки ОСОБА_4

Сама по собі та обставина, що відповідачка є власником частини іншої квартири у м. Чернігові, не свідчить про те, що припинення її права на частину спірного житла не завдасть істотної шкоди її інтересам та не є підставою для застосування норми статті 365 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на принцип справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням прав та інтересів співвласників, враховуючи те, що розмір часток сторін у спірному майні є рівним, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність обставин, за наявності яких можливе припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні без завдання істотної шкоди її інтересам.

Відсутність технічної можливості реального поділу об`єкта нерухомого майна за умови того, що жодна із сторін у квартирі не проживає не свідчить про неможливість його спільного використання співвласниками.

Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні.

Оскільки висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для задоволення позову районний суд дійшов при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; судом неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному майні - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2019 року.

Головуючий Судді: