ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6921/19 Справа № 176/515/18 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К.А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз, Комунального підприємства Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз, Комунального підприємства Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що вона є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу, а саме споживає газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання у квартирі АДРЕСА_1 .

Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 здійснює ПАТ Дніпропетровськгаз відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2498 від 30.09.2015 року, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу. За об`єктом споживання відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , встановлені газові прилади: плита газова та зареєстровано дві особи. Нарахування за спожитий природний газ до 01.12.2016 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758, по формулі 7.1 куб. м х 6,879 грн. х 2 особи = 97 грн. 68 коп. на 2 осіб.

У жовтні 2016 року на зовнішній стіні будинку АДРЕСА_2 представниками ПАТ Дніпропетровськгаз був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу та з 01.12.2016 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до постанови КМУ від 16.05.2002 року № 620. У встановленні індивідуального вузла обліку по об`єкту споживання за рахунок ПАТ Дніпропетровськгаз їй було відмовлено.

Підставою для нарахування об`єму природного газу за загальнобудинковим приладом обліку ОСОБА_1 є договір № 20-ЗП щодо зняття показань будинкового (загально будинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 01.12.2016 року, укладеного між ПАТ Дніпропетровськгаз та КП Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради.

Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом споживання збільшились з 7,1 куб.м на 26,67 куб.м, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання, що підтверджує лист ПАТ Дніпропетровськгаз від 14.08.2017 року.

Таким чином, позивачка вважала, що дії ПАТ Дніпропетровськгаз щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку замість квартирних є незаконними та такими, що порушують Закону України Про захист прав споживачів, що змусило її звернутись до суду з цим позовом.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд: визнати незаконними дії ПАТ Дніпропетровськгаз щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати незаконними дії ПАТ Дніпропетровськгаз та КП ВЖРЕО щодо укладення договору № 20-ЗП щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу від 01.12.2016 року за вказаною адресою; зобов`язати ПАТ Дніпропетровськгаз з 01.12.2016 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу в квартирі позивача відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; зобов`язати ПАТ Дніпропетровськгаз встановити в квартирі позивача комерційний вузол обліку природного газу.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ Дніпропетровськгаз з 01.12.2016 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, до затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року, що становить для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача до 18.08.2017 7,1 куб. метрів людино-місяць, з 18.08.2017 року 5.4 куб. метрів.

Зобов`язано ПАТ Дніпропетровськгаз у відповідності до вимог Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, Кодексу ГРС за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ Дніпропетровськгаз, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що позивачка ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу, а саме споживає газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання квартира АДРЕСА_1 .

Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 здійснює ПАТ Дніпропетровськгаз відповідно до «Типового договору розподілу природного газу» затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2498 від 30.09.2015 року, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

За об`єктом споживання відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , встановлені газові прилади: плита газова та зареєстровано дві особи, що підтверджує лист ПАТ Дніпропетровськгаз від 14.08.2017 року та довідка про склад сім`ї виконкому Жовтоводської міської ради від 02.08.2017 року (а.с.68-69).

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV. «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V. «Права та обов`язки споживача» та Розділом VІ. «Права і обов`язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Також судом установлено, що позивачка приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Крім того, встановлено, що у жовтні 2016 року на зовнішній стіні будинку АДРЕСА_2 представниками ПАТ Дніпропетровськгаз був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та з 01.12.2016 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу були визначені пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому приміщенні у відповідності до постанови КМУ від 16.05.2002 року № 620. Дана обставина не заперечується сторонами по справі, а також вбачається з листа ПАТ Дніпропетровськгаз від 14.08.2017 року № Dр01.3-ЛВ-12355-0817 (а.с.68).

Відповідно до листа ПАТ Дніпропетровськгаз від 31.07.2017 року № Dр01.3-ЛВ-112/40717, ОСОБА_1 було відмовлено у встановленні за рахунок ПАТ Дніпропетровськгаз індивідуального вузла обліку по об`єкту споживання по АДРЕСА_3 (а.с.66).

Підставою для встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на будинку АДРЕСА_2 , є план розвитку газорозподільної системи ПАТ Дніпропетровськгаз на 2016-2025 роки, згідно якого встановлення індивідуальних лічильників газу за зазначеним будинком не передбачено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами, наявні правові підстави, передбачені у тому числі й статтею 6 Закону України № 3533-VI Про забезпечення комерційного обліку природного газу, для їх задоволення. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, тому він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники споживачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Обраний позивачкою спосіб захисту її прав відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України, оскільки способом захисту права є: визнання права; припинення дії, яка порушує право. На переконання суду, встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який спожито, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість, а також буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги з газопостачання.

Проте, колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, дані правовідносини регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч.1 ст. 6 вказаного Закону).

Згідно зі ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до п.1 гл.5 розд. IХ Кодексу газорозподільних систем (далі Кодекс ГРМ) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Також, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку» (в редакції постанови КМУ від 27.01.2016 року, далі по тексту Положення № 620) обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Ані Положенням № 620, ані будь-яким іншим нормативно-правовим актом законодавства, що регулює відносини споживачів та газорозподільних підприємств не передбачено проведення перерахунку споживачам відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників за будь-яких умов.

Проте, суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу, у зв`язку з чим оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Доводи ПАТ Дніпропетровськгаз в апеляційній скарзі про те, що ст. 6 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин не містила обов`язку з встановлення саме індивідуальних лічильників газу, а тому в цьому випадку має місце неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України Про захист прав споживачів (далі Закон № 1023-XII) держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України № 3533-VI Про забезпечення комерційного обліку природного газу (далі Закон № 3533-VI) фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 року № 259-р Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу, газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21.12.2017 року № 2260-VIII, тільки для приготування їжі з 01 січня 2021 року.).

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, що позивачка є споживачем природного газу, а відповідач ПАТ Дніпропетровськгаз Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: споживач фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України Про ринок природного газу та Кодексі ГРС.

Колегією суддів установлено, що позивачка приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV Ціна, порядок обліку та оплати природного газу, розділом V Права та обов`язки споживача та розділом VI Права і обов`язки постачальника.

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ Дніпропетровськгаз взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.12.2011 року № 150 Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн. а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачка сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2018 року, адже зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб відбулася після ухвалення судового рішення.

Зважаючи, що позивачка виконувала обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, частково такі роботи відповідачем було здійснено, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2018 року.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачці суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачки. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивачки на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Свій висновок по суті вирішеного спору суд правомірно обґрунтував тим, що задоволення вимог позивачки буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачки з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачці індивідуального лічильнику забезпечить оплату саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд правильно керувався частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Разом з тим, як установив суд, відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі 214/2435/17.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання ПАТ Дніпропетровськгаз з 01.12.2016 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року скасувати в частині зобов`язання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз з 01 грудня 2016 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз про зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу відмовити.

В іншій частині рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко