Провадження № 2/219/506/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2019 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Медінцевої Н.М.
за участю секретаря Волохіної Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,
До судового засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за вказаною позовною заявою без присутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
22 червня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» уклали договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого первісний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк) відступає новому кредитору (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») право вимоги заборгованості до боржника позичальника первісному кредитору на умовах, передбачених договором відступлення прав вимоги (а.с.31-36). Проте у цьому ж договорі пункт 2 не можливо прочитати, а саме предмет договору прихований позивачем від суду.
22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором застави № 220615 зп. (а.с.37-40). Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 220615нв від 22 червня 2015 року та договором застави № 220615 зп 22 червня 2015 року перейшло від ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (копія акту приймання передачі документації від 22 червня 2015 року в матеріалах справи а.с.41-63). Даний факт також встановлений рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року, яке 24 лютого 2016 року набрало законної сили, тобто цей факт в розумінні норм діючого законодавства України доказуванню не підлягає.
З копії листа регіонального сервісного центру в Донецькій області від 23 червня 2018 року (а.с.67-68) вбачається, що станом на 21 червня 2018 року автомобіль марки - TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі 9 (кузова, рами) JTEBH3FJ505041922 JTEBH3FJ505041922, з 25 червня 2016 року на підставі договору дарування належить ОСОБА_1. Крім того слід зауважити на той факт, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2106 року вже на час дарування, а саме 25 червня 2016 року, автомобілю марки - TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі 9 (кузова, рами) JTEBH3FJ505041922 JTEBH3FJ505041922, набуло законної сили, але з матеріалів справи ніяк не вбачається той факт, що позивач добросовісно виконує і свої процесуальні обовязки з приводу примусового виконання даного рішення суду, що також би не дало можливості ОСОБА_2 подарувати даний автомобіль ОСОБА_1 Оскільки позивач не надав до матеріалів справи жодного підтверджуючого доказу з приводу того, що вказане судове рішення було на стадії виконання і що позивач був зацікавлений в його виконанні, тобто на той час в реалізації вищевказаного автомобіля, що дає право суду в даному випадку розцінити ці дії позивача як зловживання своїми процесуальними правами (ч.1 ст. 44 ЦПК України).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі що визначають на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року розяснено щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Конституційний Суд вважає, що держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися в тому числі заставою, .в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 577 ЦК України, застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 587 ЦК України, заставодержатель, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобов'язаний відшкодувати заставодавцю завдані збитки.

Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 593 ЦК України, застава припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки позивачем не надано суду відповідних та достовірних відомостей про той факт, що ОСОБА_1 знав про те, що він недобросовісний набувач автомобілю марки - TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі 9 (кузова, рами) JTEBH3FJ505041922 JTEBH3FJ505041922, тобто в даному випадку можна казати про те, що відповідач про перебування подарованого йому автомобіля в заставі не знавта не міг знати, оскільки іншого судом при розгляді даної справи не встановлено, а тому суд приходить до висновку, що він є добросовісним набувачем, у якого не може бути витребуваний вказаний автомобіль, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В даному випадку належним способу захисту порушеного права заставодержателя, могло б бути відшкодування завданих збитків за рахунок ОСОБА_2 в порядку ч. 3 ст. 587 ЦК України.

Також статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Тобто позивач на підставі вищевказаних вимог та норм діючого законодавства України повинен був вимагати від боржника, тобто від ОСОБА_2, але ніяким чином не від ОСОБА_1 повернення збитків, які ОСОБА_2 завдала позивачу, що ще раз підтверджує необґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 за наведених вище підстав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що суд зобовязаний застосувати сплив строку позовної давності і тому не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фівнансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому в їх задоволені слід відмовити за наведених вище підстав.

Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, суд відповідно до вимог п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а залишає їх за позивачем.

Керуючись статтями 388, 525, 526, 546, 577, 587, 589, 593, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 10-13, 76-81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 280-284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», місцезнаходження якої: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора ОСОБА_4, 8, корп.. А, пов. 6, оф. 32, , до ОСОБА_1, останнє відоме місце проживання якого: Донецька область, Бахмутський район, м. Сіверськ, вул. Лісова, буд. 2, корп.. 5, кв. 26, третя особа ОСОБА_2, місце проживання якої: 84523, Донецька область, Бахмутський район, с. Дронівка, вул. Мічуріна, 16, про в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 724675,08грн. перед позивачем за кредитним договором № R7B від 31 липня 2012 року звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер АН7277ІР номер шасі (кузова, рами) JTEBH3FJ505041922, що належить ОСОБА_1, шляхом надання дозволу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на укладення договору купівлі-продажу Предмету застави з вчиненням подальших дій, повязаних з переоформленням даного транспортного засобу в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві наділивши ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» правом зняття з обліку та постановленням на облік транспортного засобу, правом отримувати дублікати правовстановлюючих документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Зобовязання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: 29013, Донецька область, Бахмутський район, м. Сіверськ, вул. Лісова, буд. 2, корп.. 5, кв. 26, передата позивачу пердмет застави автомобіль марки - TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер АН7277ІР номер шасі (кузова, рами) JTEBH3FJ505041922, з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М.Медінцева