Справа № 203/4541/18
26 березня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Ркоян Ю.А.
за участю представників позивачки - ОСОБА_1, ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 01.08.2018 року малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1. Останні разом із позивачкою проживають у вказаній квартирі. Окрім них у вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_6, який є колишнім чоловіком позивачки та батьком їх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року відповідачу належала Ѕ частина квартири АДРЕСА_2. Однак, відповідно до постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 22.09.2017 року, належна відповідачу частина квартири в рахунок погашення боргу за виконавчим листом від 17.02.2017 року було передано позивачці ОСОБА_3, про що видано відповідне свідоцтво, посвідчене нотаріусом 27.09.2017 року. Таким чином, з вказаної дати відповідач не є власником квартири, створив нову сімю з якою проживає за іншою адресою. Проте, залишається зареєстрованим в квартирі, в звязку з чим на його імя продовжують нараховуватись комунальні послуги, які вимушена сплачувати позивачка. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач фактично не проживає в квартирі з липня 2013 року, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №35 по пр.Пушкіна,11-а в м.Дніпрі.
В судовому засіданні представники позивача підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній.
Відповідач за викликами в судове засідання повторно не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Відзив на позов не надав та клопотань по справі не заявляв.
З урахуванням повторної неявки відповідача, думки представників позивачки та положень ст.ст.211,223,247,280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних матеріалів справи.
Заслухавши пояснення представників позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з 12.06.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.08.2014 року у цивільній справі №201/5815/14-ц.
Від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року по цивільній справі №203/334/16-ц в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було визнано право власності за кожним на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В подальшому, в рамках виконавчого провадження №53792318 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 17.02.2017 року у цивільній справі №203/7598/14-ц, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 711376 грн. 21 коп., державним виконавцем Центрального ВДВС м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22.09.2017 року було винесено постанову в порядку ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_6

На підставі чого, 27.09.2017 року ОСОБА_3 нотаріусом було видано відповідне свідоцтво про право власності на Ѕ частину квартири.

За договорами дарування від 16.06.2017 року та від 04.10.2017 року належні ОСОБА_3 частки квартири було подаровано ОСОБА_7, а після смерті останньої на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 01.08.2018 року право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 набули малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожний.

На теперішній час останні разом із матірю ОСОБА_3 проживають в квартирі, в якій значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_6

З акту від 16.05.2018 року вбачається, що відповідач з 25.01.2017 року в квартирі не проживає.

Як зазначила позивачка та не спростовано відповідачем, з липня 2013 року останній добровільно залишив квартиру АДРЕСА_1 та з цього часу в ній не проживає, мешкає за кордоном, що підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України від 15.03.2019 року, з якої вбачається, що останній 08.05.2014 року виїхав за межі України, з наступними періодичними нетривалими вїздами до України. Останній раз виїхав 05.10.2018 року та на момент видачі довідки до України не повертався.

Факт не проживання відповідача в квартирі також підтверджується довідкою від 06.10.2017 року ОСББ «Бульвар Кучеревського», актом про не проживання від 05.11.2018 року.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно п.1. ч.1 с.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.346 ЦК України).

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач з вересня 2017 року втратив право власності на належну йому частину квартири АДРЕСА_1, добровільно залишив останню та не проживає в квартирі на протязі більше одного року, однак не знявся з реєстрації за вказаною адресою, чим чиніть перешкоди власникам квартири у праві вільно володіти та розпоряджатись майном, змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №35 по пр.Пушкіна,11-а в м.Дніпрі в силу ст.405 ЦК України.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.156 ЖК України, ст.ст.16,319,321,346,383,391,405 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_8 Олександрівни в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №35 по пр.Пушкіна,11-а в м.Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_6 (49000, м.Дніпро, пр.Пушкіна,11-а/35, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (49000 м.Дніпро, пр.Пушкіна,11-а/35, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак