Єдиний унікальний номер 236/4460/18 Номер провадження 22-ц/804/866/19
Єдиний унікальний номер 236/4460/18 Головуючий у 1 інстанції Ткачов О.М.
Номер провадження 22-ц/804/866/19 Суддя - доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 236/4460/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітній платі за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 січня 2019 року, ухвалене о 16-35 годині, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що 04 травня 2017 року була звільнена з посади начальника фінансово-економічного сектору за угодою сторін. Відповідач не виконав своїх зобов'язань, щодо виплати заробітної плати. Просила стягнути за відрахуванням податків та зборів оплату заробітної плати за березень 2017 року у сумі 2110,70 грн., оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-травень 2017 року в сумі 8263,98 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12567,79 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 оплату заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 2110,70 грн, оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-травень 2017 року в сумі 8263,98 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12567,69 грн; зобов'язано ПАТ «Українська залізниця» утримати з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» судовий збір в доход держави у розмірі 704,80 грн ; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просили рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а саме, ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви на адресу відповідача не надходили, повний текст оскаржуваного рішення не містить будь-якої інформації про встановлення відповідачу строку на подання відзиву, про неподання відповідачем відзиву у встановлений законом строк, рішення не було направлено відповідачу протягом 2 днів з дня його складання. Через порушення судом першої інстанції норм процесуального права відповідач був позбавлений права на подання суду відзиву, заперечень та інших процесуальних документів, що мають значення для справи. Позивач перебувала у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Відділ перевезень» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території м. Донецьк. З 16 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областях шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» № 996-XIY від 16 липня 1999 року, передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Підрахунок кількості відпрацьованого часу ведуть у Табелі обліку робочого часу. Вважають, що у зв'язку з відсутністю первинних документів підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати здійснити неможливо. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк. Згідно з Науково-правовим висновком ТПП України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року встановлено, що порушення норм трудового законодавства стосовно працівників СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати. Крім того, позивач отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2435,25 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 368 та ч. 2, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд якого відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивач працювала у відповідача з 26 серпня 1985 року по 04 травня 2017 року, згідно наказу від 04 травня 2017 року № 257/ДН-ОС позивача було звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 22942,47 грн., що складається з оплати заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 2110,70 грн.; оплати заробітної плати за час вимушеного простою за березень-травень 2017 року в сумі 8263,98 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 12567,79 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом «Про оплату праці», позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, при звільнені не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказала, що 04 травня 2017 року була звільнена з займаної посади начальника фінансово-економічного сектору за угодою сторін та просила стягнути з відрахуванням податків та зборів оплату заробітної плати за березень 2017 року у сумі 2110,70 грн., оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-травень 2017 року в сумі 8263,98 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 12567,79 грн. (арк. спр. 2-6).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 15 липня 2016 року начальником фінансово-економічного сектору відділу перевезень у сструктурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», 04 травня 2017 року звільнена за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗоТ (арк.спр.7-13).

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 22942,47 грн., що складається з: оплати заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 2110,70 грн; оплати заробітної плати за час вимушеного простою за березень-травень 2017 року в сумі 8263,98 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 12567,79 грн. (арк.спр. 22, 24, 25, 28, 29),

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

Доводи відповідача ґрунтуються на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В той же час позивачем надано суду копію трудової книжки, яка містить всі записи про час роботи позивача, копію наказу про припинення торудового договору, копію наказу про встановлення простою, копії табелів обліку використання робочого часу, розрахунки заробітної плати за березнь, квітень, травень 2017 року, розрахунки заробітної плати за березень, квітень, травень 2017 року, розрахунки оплати відпустки (арк.спр. 22, 24, 25, 28, 29).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що надані позивачем документи є неналежними доказами та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості, ,необґрунтоване.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування відомостей, викладених в документах, наданих позивачем.

Вказана в апеляційній скарзі сума заробітної плати за першу половину березня 2017 року у сумі 2435,25 грн., яка виплачена позивачу на підставі відомості на виплату грошей №29 за березень 2017 року була врахована при стягненні заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (арк.спр.51-59), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Крім того, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в Постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року, як обґрунтування відсутності підстав для стягнення заробітної плати.

Так, в постановах від 23 березня 2016 року № 6-364цс16, 6-365цс16 Верховний Суд України зробив висновки щодо відсутності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати через настання обставин непереборної сили, які виключають вину підприємства в невиплаті заробітної плати.

В той же час жодна з постанов не містить висновків щодо наявності обставин, які виключають обов'язок підприємства щодо виплати заробітної плати чи її складових.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку .

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права не є підставами для скасування судового рішення.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2018 року суддею Краснолиманського міського суду Донецької області прийнято ухвалу, якою відкрито спрощене позовне провадження (арк..спр.33).

На підставі ч.1, 2 ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

В матеріалах справи відсутні відомості про направлення відповідачу копію ухвали та позовної заяви з документами.

В той же час згідно із ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 грудня 2018 року вбачається, що судове засідання призначене на 16-20 годину 02 січня 2019 року без повідомлення сторін.

Отже, в даному випадку повідомлення про дату, час і місце засідання не було обов'язковим.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Процесуальні порушення, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі не призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 січня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 27 березня 2019 року

Головуючий