Справа № 603/655/18
Провадження №2/603/37/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2019 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

секретаря судового засідання Бішко І.М.

розглянувши в загальному позовному провадженні цивільну справу

позивач:орган опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації

відповідачі:Андрусів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5

предмет позову: відібрання дітей від батька та матері без позбавлення батьківських прав,

за участі:

представника органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації ОСОБА_6І

відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8

треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації (далі-позивач) 11 вересня 2018 року звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_7 (далі-відповідач № 1) та ОСОБА_8 (далі-відповідач № 2) про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 від Відповідача №1 та Відповідача №2 без позбавлення їх батьківських прав та передачу дитини органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації для подальшого її влаштування.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що ОСОБА_7 є матірю, а ОСОБА_8 батьком малолітньої дитини ОСОБА_9. Дитина відповідачів перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації з 14.12.2012 року на підставі акту обстеження житлово-побутових умов від 14.12.2012 року (Наказ №136-од від 14.12.2012 року). Позивач зазначав, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини, не створюють необхідних умов проживання для дитини, належним чином не виконують свої батьківські обовязки, сімя часто міняла місце проживання.

Мати дитини вживає алкогольні напої, часто неадекватно себе поводила, вела бродяжницький спосіб життя, часто змінювала місце проживання, ніде не працювала, кошти державної соціальної допомоги використовувала не за призначенням, не водила дитину в садок та в неї відсутнє будь-яке розуміння того, що вона неналежно виконує свої батьківські обовязки, проте свою поведінку вважає нормальною. На неодноразові попередження спеціалістів служби у справах дітей райдержадміністрації РЦСССДМ не реагувала, надалі порушувала права своєї дитини на проживання в належних житлово-побутових умовах, не забезпечувала дитину одягом та взуттям, не завжди годувала дитину, порушувала право дитини на здобуття дошкільної освіти. Дитина зростала у несприятливому мікрокліматі, не бачила правильної моделі сімї, натомість спостерігала негативну поведінку матері, аналізувала і вже розуміла, що мати чинить неправильно. Неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обовязків.

Батько малолітньої дитини також вживає алкогольні напої, в стані алкогольного спяніння веде себе агресивно, ніде не працює, дитину не утримує, Державну соціальну допомогу витрачав на алкоголь та цигарки, веде антисоціальний спосіб життя за що відбував покарання у місцях позбавлення волі. Також, притягувався до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обовязків.

Приміщення де проживала малолітня дитини перебували в антисанітарному стані: у кімнаті темно, холодно, вогко, на стінах пліснява, усюди розкиданий брудний одяг, немитий посуд, у приміщенні неприємний грибковий та тютюновий запахи, дитина спить на ліжку з брудною постільною білизною зовсім гола.

На даний час шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано, дитина перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської облдержадміністрації, куди її передали із центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Львівської облдержадміністрації.

У звязку із ухиленням та свідомим нехтуванням матірю та батьком своїми обовязками відносно утримання та виховання малолітньої дитини позивач просив відібрати від відповідача № 1 та відповідача №2 дитину без позбавлення їх батьківських прав. Крім цього, позивач просить передати йому дитину для подальшого влаштування.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

06.11.2018 року представником відповідача №1 подано відзив на позовну заяву.

20.11.2018 року ухвалами Монастириського районного суду Тернопільської області проведення підготовчого судового засідання відкладено в звязку з залученням до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_7

27.11.2018 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив.

05.12.2018 року представником відповідача №1 до Монастириського районного суду Тернопільської області подано заперечення на відповідь на відзив.

10.12.2018 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.02.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області оголошено перерву в розгляді цивільної справи та зобовязано орган опіки та піклування надати суду висновок про можливість призначення опікуна малолітній дитині.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позові та відповіді на відзив, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, проте згодом ОСОБА_7 позов визнала повністю подавши суду письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав та не заперечував щодо передачі його дочки на виховання (опіку) бабі ОСОБА_4.

ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала повністю та подала заяву в якій просила у разі відібрання її внучки ОСОБА_9 від обох батьків без позбавлення батьківських прав, передати ОСОБА_9 їй на виховання (опіку).

ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо відібрання малолітньої ОСОБА_9 від батьків без позбавлення їх батьківських прав покладається на думку суду та просить, у разі якщо суд прийде до переконання, що малолітню ОСОБА_9 слід відібрати від батьків без позбавлення їх батьківських прав, передати йому його племінницю ОСОБА_9 на виховання (опіку).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ИД №269622 виданого Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно 04.10.2017 року.

Шлюб між відповідачами розірвано, що підтверджується рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.01.2017 року ухваленого по справі №603/809/17 про розірвання шлюбу.

Малолітня дитина ОСОБА_9 після розірвання шлюбу між її батьками залишилась проживати з матірю за адресою: вул. Підгородня №64 м.Монастириська Тернопільської області, що підтверджується довідкою від 07.09.2018 року №2217, виданою Монастириською міською радою Тернопільської області.

Згідно довідки від 07.09.2018 року №2216 виданою Монастириською міською радою Тернопільської області, встановлено, що ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Актом обстеження умов проживання сімї ОСОБА_2 за адресою: вул.Галицька 11 м.Монастириська Тернопільської області від 15.06.2012 року встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні, у кімнаті де перебуває дитина по стінах грибок, постільна білизна брудна. У дитини під-час обстеження виявлено пелюшковий дерматит, який виник в результаті неправильного догляду за дитиною. Батько дитини ОСОБА_8 14.06.2012 року перебуваючи в стані алкогольного спяніння розбив вікно у дверях та розрізав вени на руці після чого був доставлений у лікарню.

Також неналежне утримання малолітньої дитини, догляд за нею та ухилення від виконання відповідачами батьківських обовязків підтверджуються Актами обстеження умов проживання від: 25.01.2013 року, 25.04.2013 року, 10.04.20143 року, 08.07.2014 року (а.с. 21-24), 11.08.2015 року, 16.05.2016 року, 16.07.2018 року (а.с. 26-28). При кожному обстеженні та складанні акту з відповідачами проводилась профілактична бесіда та попереджалось про притягнення до відповідальності за неналежний догляд за малолітньою дитиною.

Згідно повідомлення соціальної служби для сімї, дітей та молоді Монастириської районної державної адміністрації від 30.07.2012 року №197/3-02 встановлено, що в районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді з 31.05.2012 року під соціальним супроводом перебуває сімя ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителів м.Монастириська в якій виховується дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, як така, що перебуває в складних життєвих обставинах.

З вищевказаного повідомлення вбачається, що батьки неналежним чином виконують свої батьківські обовязки, сімя часто міняє місце проживання. Винаймають квартиру за адресою АДРЕСА_1 в якій відсутні необхідні умови для проживання: не працює каналізація, в опалювальний сезон квартира не буде придатна для проживання через несправність опалювальної системи. Мати неспроможна сама доглядати дитину, їй потрібна допомога, проте батько зловживає алкоголем. На час обстеження дитина не була забезпечена предметами індивідуального догляду та закінчилася суміш для годування, в квартирі не прибрано, речі розкидані, відсутня їжа та місце для зберігання продуктів.

Для розгляду питання щодо створення сімєю ОСОБА_2 належних житлово-побутових умов для виховання та утримання малолітньої дочки, вказана сімя неодноразово запрошувалась до служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області (а.с.13, 14.).

Згідно повідомлення Монастириського РВ УМВС України в Тернопільській області від 20.01.2014 року №587 Монастириським РВ УМВС України відносно громадянина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол №000873 за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 16).

Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 21.01.2014 року (Справа №603/31/14-п) ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді попередження за ухилення від виконання передбачених законодавством батьківських обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї дочки ОСОБА_9 (а.с. 112).

Аналогічно було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП ОСОБА_7 з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді попередження 22.07.2014 року (Справа №603/494/14-п (а.с. 111) та 25.08.2015 року (Справа №603/540/15-п) (а.с. 110).

Згідно висновку служби у справах дітей Монастириської державної адміністрації про умови утримання та виховання малолітньої ОСОБА_9 у сімї її батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 24.07.2014 року №12 встановлено, що сімя ОСОБА_7 перебуває на обліку у службі у справах дітей Монастириської райдержадміністрації з 14.12.2012 року (наказ №136-од). Сімю було поставлено на облік на підставі обстеження сімї проведеного службою у справах дітей райдержадміністрації та районним центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді (акт обстеження від 14.12.2012 року). За весь час перебування на обліку, батьки неналежним чином виконували свої обовязки: на дівчинці дитячий одяг постійно брудний, немає нижньої білизни, під час обстеження житлово побутових умов сімї комісія часто виявляла порожні пляшки від алкогольних напоїв та відсутність будь-яких продуктів харчування для ОСОБА_9, дитяче ліжечко потребувало ремонту та заміни матраца, постільної білизни, яка була брудна. Станом на день складання висновку сімя вже два рази перебувала під соціальним супроводом районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді як така, у якій дитина перебуває у складних життєвих обставинах (з 31.05.2012 року та з 28.08.2013 року).

З повідомлення служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області від 20.08.2014 року №362/12-03-15 встановлено, що малолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в службі у справах дітей райдержадміністрації як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах та в звязку з тим, що мати дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, вживає алкогольні напої, часто неадекватно себе поводить, неналежним чином виконує свої батьківські обовязки в звязку з чим у служби у справах дітей виникла підозра, що жінка має психічні розлади, що може призвести до виникнення загрози здоровю та життю її малолітньої дитини (а.с. 17).

Згідно повідомлення Галицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області вбачається, що 23.07.2018 року близько 02 год. 15 хв. по вул.Князя Лева №9 в кущах було виявлено жінку, яка в стані алкогольного спяніння без нижньої білизни лежала на землі та поруч з пяною жінкою сиділа малолітня дитина без білизни, на ній була лише майка та босоніжки. Також було встановлено, що жінку звати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_5. Жінку було госпіталізовано у лікарню по вул.Кульпарківська, а дитину, яку звати ОСОБА_9 6 років було скеровано до притулку для неповнолітніх.

За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 1 ст. 184 КУпАП та за ч. 1 ст. 178 КУпАП (а.с. 29).

З повідомлення Монастириського відділення поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області вбачається, що працівниками СВ Монастириського ВП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачено ст. 185 КК України (крадіжка) відносно дій ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, вносились відомості по пятьох фактах. Вказані кримінальні провадження для розгляду направлені в Монастириський районний суд.

Вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.09.2016 року (Справа №603/143/16-к) ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України частково приєднано засудженому ОСОБА_8 не відбуту частину покарання за вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2015 року у виді 1 року обмеження волі, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 72 КК України становить 6 (шість) місяців позбавлення волі та остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Згідно висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області від 20.08.2018 року № 3, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителів м.Монастириська Тернопільської області, без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 33-35). Даний висновок складено на підставі обстежень, які періодично проводились у 2012-2018 роках.

Із даного висновку та матеріалів справи вбачається, що мати та батько малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 зарекомендували себе з негативної сторони, зловживають спиртними напоями, ведуть антигромадський спосіб життя, байдужі до виховання та розвитку дитини, в будинку не створено належних умов для проживання, виховання та морального розвитку дитини.

07.12.2018 року Центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді Монастириської районної державної адміністрації Монастириському районному суду Тернопільської області на виконання вимог листа від 30.11.2018 року надано інформацію про те, що 06.12.2018 року комісією проведено обстеження житлово-побутових умов сімї ОСОБА_7 та в ході обстеження виявлено, що сімя ОСОБА_2 функціонально неспроможна забезпечувати потреби дитини в даний час.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка займає посаду директора Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Монастириської районної державної адміністрації суду повідомила, що коли у відповідачів народилася дитина їх сусіди неодноразово телефонували та повідомляли про неналежне виховання дитини, на які працівники Центру реагували та обстежували житлово-побутові умови проживання сімї ОСОБА_7 Також до них неодноразово надходила інформація, що відповідач № 1 перебуваючи в стані алкогольного спяніння в компанії із чоловіками водить із собою малолітню доньку. Батько дитини також зловживав алкоголем, підчас перевірок умов проживання неодноразово погрожував фізичною розправою працівникам Центру. Коли ОСОБА_7, мати малолітньої дитини поїхала на роботу в Польщу то бабуся влаштувала дитину в дитячий садок та займалася утриманням та вихованням онуки.

Свідок ОСОБА_11, яка займає посаду сімейного лікаря в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_7 не виконувала належним чином своїх батьківських обовязків по відношенню до своєї дитини, а саме, дитина була голодна, одяг брудний, мати завжди ігнорувала планове проведення медичного огляду донці. Також суду повідомила, що була свідком коли в магазині дитина просила в мами купити їй морозиво та печиво, проте ОСОБА_7 відмовила їй, натомість придбала спиртне та сигарети.

Свідок ОСОБА_12 провідний спеціаліст служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації суду по справі вказав, що 14.07.2018 року йому зателефонував його знайомий та повідомив, що відповідач по справі ОСОБА_7 з дитиною знаходиться на автовокзалі в м.Івано-Франківську та розпиває спиртні напої із незнайомим чоловіком.

16.07.2018 року при здійсненні обстеження умов проживання ОСОБА_7 за адресою вул.Підгородня 64 м.Монастириська батько дитини ОСОБА_8 не дозволив ввійти до житлового приміщення, однак повідомив, що ОСОБА_7 та дитини вдома немає, оскільки вони приймають участь у пішій ході до Марійського духовного центру Зарваниця. Проте як зясувалося пізніше, ОСОБА_7 у цей час перебувала в м.Львові, де згодом її виявили працівники правоохоронних органів у стані алкогольного спяніння.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їхнім бажанням або органу опіки та піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як було з'ясовано в судовому засіданні, не здійснюють належне утримання своєї дитини та не опікуються нею, вживають алкогольні напої, залишають дитину без нагляду. Відповідачі ніде не працюють, жодних доходів не мають Як установлено із матеріалів цивільної справи та підтверджено представником позивача, свідками, дитина проживає в антисанітарних умовах, ходить в брудній одежі, батьки часто змінюють місце проживання, дитина не забезпечена в достатній мірі продуктами харчування, батьки ведуть аморальний спосіб життя та не приймають участі у вихованні дитини та створенні їй нормальних умов проживання та навчання. За неналежне виконання батьківських обовязків по вихованню дитини відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 притягувались до адміністративної відповідальності та попереджалась про можливість позбавлення їх батьківських прав.

Більше того, як установлено в судовому засіданні 23.07.2018 року близько 02 год.15 хв. у м. Львові в кущах було виявлено відповідачку ОСОБА_7, яка в стані алкогольного спяніння без нижньої білизни лежала на землі та поруч з нею виявлено її доньку, що сиділа без білизни, лише в майці та босоніжках.

Отже, як вбачається із матеріалів справи до відповідачів застосовувалися превентивні заходи, натомість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробили, а продовжували вести аморальний спосіб життя в звязку з чим дитина була вилучена в звязку із складними життєвими обставинами та направлена до центру соціально-педагогічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської облдержадміністрації.

Декларація прав дитини від 20.11.1959 р. (принцип 6) вказує, що дитина може бути розлучена з матірю лише у винятковій ситуації.

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки, систематичне вживання алкогольних напоїв …). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров'я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 самоусунулись від виконання батьківських обовязків щодо своєї дитини, дочки ОСОБА_13, свідомо ухиляються від обовязків по її вихованню, не створюють умов для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав, як захід впливу на осіб, що не виконують батьківські обовязки є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дитини, мати та батько якої не виявляють батьківського піклування та ведуть аморальний спосіб життя. Поведінка матері та батька відносно своєї дитини дає підстави для обґрунтованих сумнівів у їх спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов'язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини та існує загроза травмуванню психологічного стану дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Так судом встановлено, що сімя ОСОБА_7. з 31.05.2012 року та з 28.08.2013 року перебувала під соціальним супроводом районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді як така, у якій дитина перебуває у складних життєвих обставинах.

З огляду на зазначені обставини суд дійшов висновку, що дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 опинилися у небезпечних для її життя, здоровя і морального виховання умовах. Зазначені обставини зумовлені аморальною, антигромадською поведінкою її матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_8 та ухиленням їх від виконання ними батьківських обовязків по вихованню своєї дочки.

Таким чином суд констатує, що залишення дитини з батьками наражає її на реальну небезпеку заподіяння шкоди здоровю внаслідок невиконання батьками своїх батьківських обовязків (зокрема щодо нагляду за дитиною, її належного виховання та утримання).

Отже у цій справі наявні виключні обставини, за яких у відповідачів може бути відібрана дитина без позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

За таких обставин, позов органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації щодо відібрання у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дитини без позбавлення їх батьківських прав є обґрунтованим і підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про передання органу опіки та піклування дитини для подальшого її влаштування, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 243 СК України над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування може бути встановлена опіка або піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Опіка, піклування над малолітніми, неповнолітніми дітьми встановлюється у випадку, якщо батьки померли, невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, а також може бути встановлена і при житті батьків, зокрема, коли батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування із ними небезпечне для життя дитини (п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 (бабуся) висловила бажання здійснювати опіку над своєю внучкою, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відібрання її від батьків без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 203, 204).

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.02.2019 року, зобовязано орган опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації надати суду висновок про можливість призначення опікуном малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, її баби ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 А АДРЕСА_2.

На виконання ухвали Монастириського районного суду від 14.02.2019 року орган опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області надав суду висновок від 12.03.2019 року №2 про можливість ОСОБА_4 виконувати обовязки опікуна та доцільність встановлення опіки над ОСОБА_9

Згідно вказаного висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне встановлення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення її опікуном ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительку м.Монастириська вул.Січових Стрільців №34 А кв.7 Тернопільської області, у разі набуття дитиною ОСОБА_9 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 СК України, у разі постановлення судом рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Частиною 3 ст. 164 СК України передбачено, що якщо суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 243 СК України над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування може бути встановлена опіка або піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Так, судом вирішено відібрати від відповідачів їх малолітню дочку ОСОБА_9 без позбавлення батьківських прав в звязку з чим дитина вважатиметься позбавленою батьківського піклування, а тому над нею може бути встановлена опіка.

Враховуючи те, що орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити опікуном малолітньої ОСОБА_9 її бабусю ОСОБА_4, у разі набуття дитиною статусу дитини позбавленої батьківського піклування, а такий статус дитина отримає лише у випадку набрання судовим рішенням законної сили, суд вважає, що позовна вимога щодо передання малолітньої дитини: ОСОБА_9 органу опіки та піклування для подальшого її влаштування у відповідності до ч. 1 ст. 170 СК України, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави, оскільки з позивача відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання зазначеного позову судовий збір не справляється.

Отже, з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає стягненню в користь держави судовий збір в розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164, 170, 243 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позовні вимоги органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_9 від матері - ОСОБА_7 та батька - ОСОБА_8, без позбавлення їх батьківських прав, а також передачі дитини органу опіки та піклування Монастириської райдержадміністрації для подальшого влаштування задовольнити.

2. Відібрати малолітню дитину: дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_7, без позбавлення батьківських прав.

3. Відібрати малолітню дитину: дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_8, без позбавлення батьківських прав.

4. Передати малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації для подальшого її влаштування.

5. Стягнути з ОСОБА_7 в користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

6. Стягнути з ОСОБА_8 в користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

7. Суд розяснює, що відповідно до ч. 3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

8. Також суд висловлює застереження батькові ОСОБА_8 та матері ОСОБА_7, що в разі продовження ухиляння від обов'язку по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Орган опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області, (Код ) юридична адреса місцезнаходження: вул.Шевченка 19 м.Монастириська Тернопільська область, 48300.

Відповідч 1: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, (паспорт серії НЮ 306095, ІПН НОМЕР_1), зареєстроване місце проживання якої: вул.Підгородня 64 м.Монастириська Тернопільської області.

Відповідач 2: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (паспорт серії НЮ 178087, ІПН НОМЕР_2), зареєстроване місце проживання якого вул.Галицька 11 м.Монастириська Тернопільської області.

Представник відповідача 1: адвокат ОСОБА_3, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701, Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги виданого 27.09.2018 року №543), місцезнаходження якого: вул.С.Бандери №1 м.Монастириська Тернопільська область.

Третя особа 1: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, (паспорт серії НЮ 366753, ІПН НОМЕР_3), зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_3.

Третя особа 2: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, (паспорт серії НЮ 358473, ІПН НОМЕР_4), зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_3.

Повний текст рішення складено 28.03.2019 року.

Суддя ОСОБА_14