П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 761/19934/18

Провадження: № 22-ц/824/12065/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання застави припиненою,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.04.2007 року між нею та ПАТ « Банк Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 10-399/07-А на суму 13 579 доларів США з оплатою 10% річних. В забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір застави автомобіля від 04.04.2007 року, за умовами якого в заставу банкубуло передано автомобіль марки Chevrolet Niva д.н.з. НОМЕР_1 , тип легковий універсал, 2007 року випуску, сірого кольору. До 28.12.2008 рокусвої зобов`язання за кредитним договором вона виконувала належним чином, а в подальшому у зв`язку із значним ростом курсу гривні до долара США, виконувати належним чином зобов`язання не змогла. За таких обставин вона неодноразово зверталась до банку з проханням перевести валюту кредиту у гривню, однак, на свої звернення отримувала лише листи про погашення заборгованості. У 2009 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї повної суми заборгованості, в тому числі і тіла кредиту, а отже банк змінив дату виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2010 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було задоволено. Стягнутоз неї, ОСОБА_1 , суму заборгованості по кредиту у розмірі 91 985,38 грн. та судові витрати, 16.08.2010 рокувидано виконавчий лист, який пред`явлено банком до виконання. 31.10.2011 року виконавче провадження було закрито у зв`язку із повною сплатою сумиборгу. 03.02.2012 рокуїї було повідомлено про те, що у неї наявний борг по відсоткаху розмірі 2105 доларів США та пені у сумі 376 000 грн., а тому питання щодо зняття обтяження з автомобіля може бути вирішене лише після повного погашення даної заборгованості. Вважає нарахування відсотків і пені безпідставним, у зв`язку з чимнеодноразово зверталась до банку щодо видачі довідки про відсутність заборгованості за кредитом. У відповідь на останнє її звернення, банк листом від 10.04.2018 рокуповідомив, що станом на 30.03.2018 року у неї наявна заборгованість за кредитним договором,яка складається з суми прострочених відсотків - 2 105,00 доларів США та пеніу сумі 1 194 928,86 грн. З огляду на вищевикладеневважає, що зобов`язання за кредитним договором виконано нею в повному обсязі погашеннямборгу за рішенням суду, а тому застава є припиненою. Просиласуд визнати припиненою заставу автомобіля від 04.04.2017 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що банк, звернувшись до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, тим самим змінив строк виконання зобов`язання, який був визначений договором до 03.04.2012 року. Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст. 599 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та залишив поза увагою той факт, що нею в повному обсязі повернуто суму позики та процентів за укладеним кредитним договором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

20 серпня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не скористалось.

В судовому засіданні адвокат Бойчук І.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за йоговідсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 04 квітня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 10-399/07-А, за умовами якого позивачка отримала грошові кошти у розмірі 13 579 доларів США зі строком повернення до 03.04.2012 року та сплатою відсотків у розмірі 10% річних (а.с. 12-19).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між його сторонами 04.04.2007 року було укладено договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л., за умовами якого ОСОБА_1 передала банку в заставу автомобіль марки Chevrolet Niva д.н.з. НОМЕР_1 , тип легковий універсал, 2007 року випуску, сірого кольору (а.с. 20).

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як правонаступник ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позичальниціза кредитним договором, укладеним 04.04.2007 року

18січня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва позов банку було задоволено та стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 91 985 грн. та судові витрати(а.с. 22).

На примусове виконання рішення суду 16.08.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3681/10, який пред`явлено до виконання (а.с.23).

31 жовтня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу у зв`язку з його сплатою (а.с. 28).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості та його подальше виконання не свідчить, в розумінні положень ст. 599 ЦК України, про виконання зобов`язання за кредитним договором належним чином і в повному обсязі відповідно до його умов. Належних та допустимих доказів, які б давали суду можливість зробити висновок про припинення кредитного договору, матеріали справи не містять.

Колегія суддів не погоджується з таким висновокм суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом ( ст. 1 ЗУ «Про заставу).

Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

З аналізу вищенаведених правових норм убачається, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Як убачається із матеріалів справи, на звернення ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення застави, банк зазначив , що станом на 30.03.2018 року наявна заборгованість за кредитним договором № 10-399/07-А від 04.04.2007 року, яка становить 2105,88 доларів США заборгованості по простроченим відсоткам, 1 194 928,86 грн. пені (а.с. 29).

Також, вказував, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості до моменту добровільного погашення, а саме з 18.01.2010 по 25.10.2011 року ОСОБА_1 продовжувала не виконувати зобов`язання по кредитному договору, в результаті чого виникла заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2010 року, яке набрало законної сили, змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору, зокрема встановлено розмір зобов`язання, яке підлягало примусовому стягненню.

У заяві ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про закінчення виконавчого провадження від 26.10.2011 року вказано, що 25 жовтня 2011 року боржник, ОСОБА_1 , по виконавчому листу № 2-3681, виданому Шевченківський районним судом м. Києва 16.08.2010 року, самостійно повністю виконала рішення суду, погасивши заборгованість по кредиту (а.с. 27).

Отже, право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки припинилось з моменту пред`явлення до позичальниці вимог щодо виконання зобов`язання за кредитним договором.

ОСОБА_1 судове рішення про задоволення вимог банку виконано, заборгованість сплачена у повному обсязі, а тому зобов`язання за кредитним договором припинилось у зв`язку з його виконанням відповідно до статті 599 ЦК України.

Відповідно, будь-які нарахування банком заборгованості по відсоткам та пені після припинення кредитного зобов`язання є неправомірними.

Оскільки договір застави укладався в якості забезпечення виконання умов кредитного договору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 593 ЦК України, у суду першої інстанції були усі підстави для визнання застави такою, що припинена, та зобов`язання банку зняти обтяження з майна, яке було предметом застави, а відтак його висновок про те, що виконання ОСОБА_1 судового рішення не є підставою для припинення права застави є помилковим.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Визнати припиненою заставу за Договором застави автомобіля від 04 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л., реєстр № 1140, за умовами якого на забезпечення виконання умов кредитного договору було накладено обтяження на автомобіль ChevroletNiva 2123001, тип легковий універсал, 2007 року випуску сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль