РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/884/19

Провадження № 2/700/365/19

18 жовтня 2019 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/884/19 провадження № 2/700/365/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів сплачених за наслідками укладання договорів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ТОВ «АТ СЕРВІС» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів сплачених за наслідками укладання договорів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 12 липня 2018 року між нею та відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 802090, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Сторонами було підписано даний Договір та Додатки № 1 та № 2, які є невід`ємною частиною даного Договору. Крім того, 12 липня 2018 року між нею та ТОВ «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення № 802090, предметом якого є зобов`язання сплатити «АТ СЕРВІС» винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» в сумі 26496,00 грн. за її рахунок. Наданий ТОВ «АТ СЕРВІС» рахунок був нею оплачений. Підписання вказаних правочинів здійснювала одна і та ж особа менеджер консультант ТОВ «АВТО ПРОСТО». Так, метою підписання договору про адміністрування було отримання автомобіля марки/моделі МТЗ Білорус вартістю 152000,00 грн., а метою договору доручення - оплата останнього договору, здійснена за умови виконання першого договору, інакше отримання оплати є необґрунтоване. Зазначила, що предметом оскаржуваних Договорів є здійснення оплати винагороди та надання особі послуг з адміністрування системи, що називається «Автофондом» та базується на створенні груп покупців (Учасників), метою яких є придбання автомобілів. Вона була ознайомлена із даними договорами, однак не в повному обсязі зрозуміла їх зміст. Вважає, що такі договори були укладені під впливом обману та із застосування нечесної підприємницької практики шляхом ненадання їй необхідної, доступної та достовірної інформації щодо діяльності відповідачів. За таких обставин змушена звернутися до суду за захистом своїх прав як споживача та просить визнати укладені договори з відповідачами недійсними, стягнути з відповідачів, сплачені нею грошові кошти в сумі 7348,96 грн. та 26496,00 грн., а також солідарно судовий збір у дохід держави, так як вона звільнена від сплати судового збору.

Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дане товариство здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та має ліцензію на провадження такої діяльності, а тому всі укладені договори є законними та такими, що відповідають чинному законодавству України. Зазначив, що між ними та позивачем було укладено договір № 802090 від 12.07.2019 року, з умовами якого позивач була ознайомлена та отримала всю необхідну інформацію, підписавши договір та Додатки до нього. Крім того, відповідно до умов договору, учасник має 14 днів на додаткове ознайомлення з його умовами та можливість прийняття остаточного рішення щодо участі в системі «АвтоТак», причому у разі відмови учаснику повертаються всі сплачені ним кошти. Щодо несправедливості умов договору, вказав на те, що такі твердження позивача є необгрунтованими та безпідставними, оскільки кожна з умов чітко прописана у договорі, порушень норм Закону України «Про захист прав споживачів» не допущено, так як відповідач згідно з договором не є поставщиком товару, а лише надає послуги, тим більше не визначає поточну ціну автомобілів. А тому вважає вимоги позивача такими, що не відповідають чинному законодавству, у з`язку з чим у їх задоволенні просить суд відмовити.

Представник відповідача ТОВ «АТ СЕРВІС» у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що між ними та позивачем було укладено договір доручення від 12.07.2019 року, за умовами якого Довіритель (позивач) уповноважує Повіреного (ТОВ «АТ СЕРВІС») сплатити від його імені винагороду АВТО ПРОСТО, отриману Повіреним за цим Договором. Повірений зобов`язаний перерахувати Винагороду «АВТО ПРОСТО» протягом десяти календарних днів з дня отримання від «АВТО ПРОСТО» повідомлення про дату створення групи та номеру групи в системі «АвтоТак». 16.07.2019 року ТОВ «АТ СЕРВІС» отримало повідомлення про формування групи та перерахувало кошти в сумі 26496,00 грн. на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО», виконавши таким чином договір доручення № 802090 у повному обсязі та у передбачений Договором строк. Таким чином зі сторони ТОВ «АТ СЕРВІС» жодних порушень не допущено, а тому відсутні правові підстави щодо визнання даного договору недійсним та стягнення в користь позивача будь-яких коштів.

Відповідно до поданої відповіді на відзив, позивач зазначила, що вона уклала договір № 802090 під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, оскільки при укладанні оспорюваного договору їй була надана не чітка та неправдива інформація за договором, що суперечить вимогам статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору від 12 липня 2019 року № 802090 є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. При укладенні оспорюваного правочину сторонами не був встановлений строк, після якого договір припиняє свою дію, не було встановлено строків (термінів) отримання автомобіля та не визначено ціну автомобіля. Умови договору від 12 липня 2019 року № 802090 передбачають обов`язок споживача виконати всі свої зобов`язання навіть якщо продавець не виконає свої. Також умови договору містять жорсткі обов`язки для споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору.

Тому вона вважає, що договір про надання фінансової послуги не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує її права як споживача.

Позивач зазначила, що дослідивши умови договору, можна зробити висновок про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

ОСОБА_1 вважає, що такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди їй, як споживачеві, а тому в силу положень частин першої та другої, пунктів 2-4, 11-13 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для неї та відповідно до частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослiдивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних пiдстав.

Матеріалами справи встановлено, що 12 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 802090 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», що підтверджується підписами сторін та заявою ОСОБА_1 про ознайомлення з умовами договору та отримання нею примірника укладеного договору.

Відповідно до умов розділу 1 статті 1 предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АВТОФОНД». Договір укладається шляхом його підписання та підписанням Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

«АВТО ПРОСТО» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АВТОФОНД». «АВТО ПРОСТО» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором про адміністрування.

Відповідно до умов Додатку № 1 до договору № 802090 від 12.07.2019 року позивачем погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб МТЗ Беларус, вартістю 152000,00 грн.

Згідно з умовами Додатку № 1 до договору № 802090 від 12.07.2019 року ОСОБА_1 зобов`язано сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формування групи у % + ПДВ у розмірі 26496,00 грн, періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячна винагорода - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ.

Відповідно до умов Додатку № 2 до договору № 802090 від 12.07.2019 року, ОСОБА_1 як учасника, зобов`язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.

Також, 12 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ СЕРВІС» укладений договір доручення, відповідно до умов пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, повірений зобов`язується вчинити визначені договором дії від імені довірителя.

Відповідно до умов пункту 2.1 договору доручення передбачено, що між довірителем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» через систему «АВТОФОНД» № НОМЕР_1 від 12 липня 2019 року.

Умовами договору про адміністрування передбачений обов`язок довірителя зі сплати на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» винагороди у розмірі 26496,00 грн, що визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО», пов`язані з включенням договору про адміністрування до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи.

Відповідно до умов пункту 2.3 договору доручення шляхом укладення цього договору довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» , отриману повіреним від довірителя за цим договором.

12 липня 2019 року згідно з квитанціями № ТS 211580, на розрахунковий рахунок ТОВ «АТ СЕРВІС» ОСОБА_1 сплатила 26496,00 грн.

Крім того, позивач сплатила на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО», передбачені Додатком № 1 до договору кошти в сумі 7348,96 грн., що підтверджується квитанцією від 24 липня 2019 року № 38.

Згідно з умовами договору № 802090 від 12.07.2019 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» передбачено, що даний договір укладений у письмовій формі, згідно з яким товариство за винагороду зобов`язується забезпечити придбання автомобіля учаснику за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи, а учасник зобов`язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни автомобіля та вартість послуги (винагороди товару).

З огляду ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, зазначених у частині першій, частині шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року було зареєстроване у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та 15.01.2013 року отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Відповідно до статті 18 «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Позивач вказує в позовній заяві на те, що при укладенні оспорюваного правочину сторонами не був встановлений конкретний строк, після якого договір припиняє свою дію.

Проте статтею 5 договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома Сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором.

Визначено й строки (терміни) отримання автомобіля, оскільки в розділі II пункту 1.2 зазначено, що право на отримання автомобіля надається на найближчому розподілі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов`язань за договором.

Угодою не передбачено можливості зміни ціни послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО» ані шляхом погодження, ані тим більше в односторонньому порядку, оскільки ціна послуг погоджена між учасниками у відсотках від взаємно обраного критерію і складає узгоджений відсоток від поточної ціни автомобіля на весь період дії угоди між сторонами. Крім того, відповідач в межах своїх повноважень не має змоги самостійно встановлювати поточну ціну автомобіля, оскільки у відповідності до умов угоди (що також відповідає чинним ліцензійним умовам) поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється компанії ТОВ «АВТО ПРОСТО» постачальником/виробником/імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця.

Необґрунтованими є посилання позивача на те, що умови договору містять жорсткі обов`язки для нього, як до споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, проте не вказав у чому саме полягає несправедливість таких положень угоди, (ураховуючи, що статтею 4 угоди містить 11 пунктів, а статтею 2 - 15 пунктів).

Враховуючи вищевикладене, позивач не довів, що умови оспорюваних договорів призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають умовам ринку, обраному порядку придбання автомобіля, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за статтею 12 ЦПК України.

Відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» відповідно до умов договору № 802090 від 12.07.2019 року укладеного із позивачем ОСОБА_1 та Додатками до нього за № 1, № 2 надав фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки МТЗ Беларус вартістю 152000,00 грн. за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи. Відповідач ТОВ «АВТО СЕРВІС» відповідно до умов договору, отримавши повідомлення про формування груп, перерахувало кошти в сумі 26496,00 грн. на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО», чим виконало свої зобов`язання за договором доручення № 802090 від 12.07.2019 року. Таким чином відповідачами будь-яких порушень згідно з договорами не допущено, незаконних підстав здійснення ними нечесної підприємницької діяльності та обставин, за яких дані договори були укладені під впливом обману, з порушенням норм ЗУ «Про захист прав споживачів» судом не вбачається. А тому позовні вимоги позивача щодо незаконності укладених договорів та стягнення суми коштів із відповідачів задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач вказала дату укладання договорів із відповідачами 12.07.2018 року, тоді як із матеріалів справи вбачається, що дані угоди були укладені 12.07.2019 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 137, 141, 263-265, 274-279, 274, 280 289 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів сплачених за наслідками укладання договорів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Бесараб