Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №363/4500/17

провадження №61-208св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня

2018 року у складі судді Котлярової І. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у складі колегії суддів Оніщука М.І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, виданого 23 серпня 2017 державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , що складається з права на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 23 серпня 2017 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що 16 лютого 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16 лютого 2011 року, за умовами якого останній передав позивачу у дар земельну ділянку площею 0,1200 га, розташовану у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, яка належала йому на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

З відомостей державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 2017 року, виданим державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем за законом належної їй земельної ділянки став син померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

До складу спадщини, отриманої у власність відповідача, увійшла земельна ділянка, яка належить позивачу на праві власності, чим порушено її права як власника.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня 2018 року, залишеним без змін Київським апеляційним судом від 05 грудня 2018 року, позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 23 серпня 2017 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербина Я. О., на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , що складається з права на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 23 серпня 2017 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1200 га, розташованої у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1 280 грн.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину щодо земельної ділянки, яка не належала спадкодавцеві, а, відтак, відповідне свідоцтво підлягає визнанню недійсним, оскільки при його видачі порушено права позивача, як власника цього майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що на момент оформлення спадщини право власності на земельну ділянку зареєстровано за позивачем є недоведеним та не відповідає обставинам справи.

Вирішуючи даний спір, судами не враховано, що процедура державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору станом на 16 травня 2011 року визначена Порядком ведення Поземельної книги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (далі - Порядок), пунктом 14 якого передбачено, що у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору вносяться відомості до розділу З Поземельної книги «Земельна ділянка. Права власності, постійного користування». Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку.

Отже, відмітка Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області про реєстрацію прав на земельну ділянку не замінює процедури державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку, а лише мала б підтверджувати її здійснення.

Таким чином, належним доказом державної реєстрації права власності на земельну ділянку є наявність відомостей у розділі 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Права власності, постійного користування» про перехід права власності на земельну ділянку до позивача на підставі договору дарування земельної ділянки від 16 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І. В., а не відмітка Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

До поземельної книги в електронному вигляді (в автоматизовану систему державного земельного кадастру) відомості про перехід права власності до позивача за договором дарування земельної ділянки від 16 лютого 2011 року не вносились.

Мотиви відхилення вказаного доводу відповідача оскаржувані судові рішення не містять.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів наявності запису у розділу 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Права власності, постійного користування» про перехід права власності на земельну ділянку до позивача - право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, за позивачем не зареєстровано.

Висновки судів про наявність всіх необхідних відміток, що свідчать про належну державну реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку до позивача, ґрунтується на недопустимих доказах. В матеріалах справи відсутні належним чином завірені копії Договору дарування земельної ділянки від 16 лютого 2011 року та державного акту права власності на земельну ділянку. Позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження наявності у неї права власності на спірну земельну ділянку, а отже, у судів були відсутні підстави для задоволення позову.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_1 , заперечує проти доводів відповідача та просить залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Заперечуючи проти доводів касаційної скарги, позивач послалась на те, що державна реєстрація переходу права власності на спірну земельну ділянку здійснена відповідно до норм чинного на час державної реєстрації законодавства України.

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. 16 лютого 2011 року зроблено відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку про перехід права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 . 16 травня 2011 року земельну ділянку зареєстровано Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області в Поземельній книзі за відповідним реєстровим номером.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка (частина четверта статті 722 ЦК України).

У справі, яка переглядається, судами установлено, що16 лютого 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16 лютого 2011 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 безоплатно передав ОСОБА_1 у власність в дар земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, та належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області 10 вересня 2010 року на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області 20 листопада 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі.

На вказаному державному акті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. 16 лютого 2011 року зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський»на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1

16 травня 2011 року земельну ділянку було зареєстровано в Поземельній книзі за відповідним реєстровим номером.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті спадщину за законом, як спадкоємець першої черги прийняв і оформив син спадкодавця ОСОБА_2

Державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербина Я. О., 23 серпня 2017 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну.

Судами також встановлено, що у наявній в матеріалах спадкової справи копії державного акта, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області за запитом державного нотаріуса, відсутня відмітка про перехід права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 .

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір дарування, на підставі якого позивач набула права власності на спірну земельну ділянку, не визнано недійсним у встановленому законом порядку ані за життя дарувальника, ані його спадкоємцем, вказаний правочин є дійсним і його правомірність не спростована.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 321, 328 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 1301 ЦК Українисвідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З аналізу наведеної норми можна дійти висновку, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Установивши, що нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка не належала спадкодавцеві і на час відкриття спадщини не входила до спадкової маси, а за договором дарування була набута у власність позивачем, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав останньої та необхідність їх судового захисту шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Доводи касаційної скарги про відсутність у позивача права власності на земельну ділянку та порушення нотаріусом правил реєстрації переходу права власності є аналогічними аргументами апеляційної скарги відповідача, які належним чином перевірені апеляційним судом та з висновками якого у повній мірі погоджується Верховний Суд, оскільки встановленими обставинами і дослідженими судами доказами підтверджено, що державна реєстрація переходу права власності на спірну земельну ділянку до позивача здійснена відповідно до норм чинного на час державної реєстрації законодавства України.

Так, пунктом 3 Розділу І Закону України №1066-УІ від 05 березня 2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» передбачено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

Порядком здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 439 від 06 травня 2009 року встановлено, що нотаріус, у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки та Територіальний орган Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки здійснюють відповідні відмітки про перехід та реєстрацію права власності на земельну ділянку на сторінках державного акту на право власності на земельну ділянку.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції дослідив державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області 10 вересня 2010 року, та встановив, що вказаний правовстановлюючий документ містить усі необхідні відмітки, які свідчать про належну державну реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. 16 лютого 2011 року зроблено відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку про перехід права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , а 16 травня 2011 року земельну ділянку зареєстровано Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області в Поземельній книзі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У справі, яка переглядається, суди дали оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року зупинено виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року до розгляду справи в касаційній інстанції, то виконання цих рішень, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, зупиненого ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська