Справа №487/2921/18
Провадження № 22ц/812/639/19 Головуючий у 1-й інстанції Щербина С.В.
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Щербини С.В. в залі суду в місті Миколаєві о 13 годині 00 хвилин із складанням його повного тексту 1 лютого 2019 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про зменшення розміру аліментів,

У С Т А Н О В И Л А:

17 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які були стягнуті з нього відповідно до рішення суду у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно на фіксовану суму у розмірі 600 грн. щомісячно, посилаючись на те, що він не має постійного місця роботи, в нього народилася дитина, а тому він не взмозі сплачувати аліменти в розмірі ј частини від доходу.

Відповідач ОСОБА_3 надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти зменшення розміру аліментів, та пояснила, що розмір стягнутих аліментів не є занадто високим для позивача, оскільки він не має заборгованості зі сплати аліментів, що на її думку свідчить про те, що такий розмір аліментів є співмірним із доходами позивача. Також зазначала, що визначений позивачем розмір аліментів у твердій грошовій сумі є меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, починаючи з 2015 року позивач набував право власності на транспортні засоби та нерухоме майно, що свідчить про покращення матеріального становища.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не наведено доказів про погіршення його майнового стану після судового рішення про стягнення з нього аліментів. Навпаки, набуття у власність нерухомого майна та транспортних засобів свідчить про поліпшення майнового стану, на якій не вплинуло народження другої дитини.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, помилкову оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про задоволення його позову.

На його думку суд першої інстанції не врахував наявність на утриманні позивача цивільної дружини, її доньки та спільної дитини.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважала її доводи необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 15 березня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 жовтня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 30 серпня 2013 року і до його повноліття (а.с.3).

У змісті судового рішення відсутні відомості стосовно того, що на час присудження аліментів їх платник ОСОБА_2 працює або має будь-які джерела заробітку. Визначено тільки сімейний стан ОСОБА_2, якій на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача ОСОБА_2 народилася донька від іншої жінки - ОСОБА_5 (а.с.4).

Тому, обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач ОСОБА_2 посилався на факт народження у нього другої дитини як на підставу для зміни розміру аліментів, та зміну кола його утриманців, до яких окрім неповнолітніх дітей, він відніс жінку, з якою, за його словами, він проживає спільно та її дитину. Також зазначав, що він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, а крім того з часу стягнення аліментів у нього погіршився стан здоров'я.

Дійсно, народження другої дитини свідчить про зміну сімейного стану позивача, але не є безумовним підтвердження погіршення його майнового стану.

Надання позивачем довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про те, що він не отримує доходів з 1 січня 2016 року по 31 березня 2018 року (а.с.43), не є свідченням зміни матеріального стану платника аліментів, оскільки за рішенням суду від 11 жовтня 2013 року не встановлено, що на час стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_2 працює або отримує будь-які доходи.

Навпаки, із наданого банківського витягу за рахунком (а.с.20) слідує, що позивач перераховує щомісячні аліменти на користь відповідача на утримання їх спільного сина, тобто має невизначені джерела доходу.

Крім цього, за час після народження другої дитини позивач ОСОБА_2 набув у власність гаражі АДРЕСА_1» (договори купівлі-продажу від 13 вересня 2017 року (а.с.17-18)), та транспортні засоби: автомобіль HONDA DIO в жовтні 2015 року, автомобіль DAEWOO MATIZ в травні 2018 року та причеп КРД у жовтні 2016 року (а.с.19).

А тому наступний продаж придбаного раніше автомобіля DAEWOO MATIZ, який було відчужено позивачем 22 січня 2019 року (а.с.55) також не може бути свідченням погіршення його майнового стану.

Проходження позивачем загального лікування у 2015 року і звернення за медичною консультацією у 2019 році теж не підтверджує наявність у нього тривалого захворювання, яке б потребувало значної кількості коштів (а.с.75-76).

Отже, за матеріалами справи позивач має задовільний майновий стан, який дозволяє йому придбавати рухоме та нерухоме майно, розпоряджатися ним, та як особі працездатного віку сплачувати аліменти, розмір яких встановлений у частці від його доходу, яка є розумною та справедливою.

За такого, суд першої інстанції проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів і задоволення позову, при цьому правильно посилався на відсутність доказів зміни матеріального стану та нерозумність і невідповідність вимогам закону розміру запропонованих позивачем аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення позову призведе до погіршення становища дитини на утримання якої стягнуто аліменти та порушення її інтересів, оскільки зазначений позивачем розмір аліментів у 600 грн. є значно меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік».

Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, та перерозподілу витрат.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова