Провадження № 22-ц/802/3/19 Категорія: 26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 липня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 05.11.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 99 427,45 гривень, що складається із заборгованості за кредитом 52 022,59 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом 27 788,19 грн, 14405,84 грн пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4 710,83 грн. штраф (процентна складова), яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.07.2013 року в розмірі 85 021 (вісімдесят п'ять тисяч двадцять одна) гривня 61 копійка, в т.ч., заборгованість за кредитом 52 022,59 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом 27 788,19 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 4 710,83 грн штрафу (процентна складова) та судові витрати по справі в сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що не укладала з позивачем кредитного договору, не отримувала кредитних коштів, а тому вказує, що відсутні підстави стверджувати про досягнення в належній формі згоди щодо істотних умов договору сторонами.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій виявила бажання отримати кредитні кошти і погодилась з Умовами та Тарифами банку, уклавши таким чином договір, що є договором приєднання. Банком не пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду.

Відповідач двічі надала письмові пояснення по справі, в яких вказує, що договір з банком не підписувала, також вказує, що банк безпідставно нарахував штраф та пеню за одне й те саме порушення, крім того вказує, що банком не дотримано строку позовної давності, оскільки відповідач не підписувала умов про збільшення строку позовної давності, а тому вони не можуть вважатись складовою договору.

Представник позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача не визнав та просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи, їх представники в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочину або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення договору, суду не надано. З покликанням на ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України зазначив, що відповідач порушила умови договору, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, штрафу та процентів за користування кредитними коштами є правомірними. Суд відмовив в одночасному застосуванні позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді пені та штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, підписавши Заяву від 22 липня 2013 року, погодилася з тим, що Заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за умови сплати відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8, 9).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Позивачем до своєї позовної заяви додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які були розміщені на офіційному сайті банку про що вказано і в Анкеті-заяві від 22.07.2013 (а.с.10-33).

Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт погодився з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.2.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг, власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Відповідно до п.1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення кредиту в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині своєчасної непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться відповідно до розміру, встановленого в заяві на приєднання до цього договору для відсотків від дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення зазначеного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів всі сплачені після зазначеної дати платежі є пенею, крім платежів, направлених з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту.

Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на той самий строк.

Згідно п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами та Правилами позичальник платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості ... за кожен день прострочення.

Згідно п.2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочення зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Банком надано довідку про видачу ОСОБА_2 наступних кредитних карток: 22.07.2013 - НОМЕР_1 з теміном дії 05/2017, 16.05.2017 - НОМЕР_2 з терміном дії 05/2021, 29.06.2017 - НОМЕР_2 з терміном дії 05/2021 (а.с. 165, 172).

Факт отримання вказаних карток підтверджується фотографіями клієнта з кредитними картками. Фотографії зроблені 22.07.2013, тобто в день укладення договору, 29.06.2017, тобто в день видачі картки НОМЕР_2 та підписання анкети-заяви від 29.06.2017 (а.с. 167-168, 169-170, 172).

Також банком надано довідку про кредитний ліміт ОСОБА_2 (а.с. 166).

Банк надав виписку по рахунку ОСОБА_2, з якої вбачається, що ОСОБА_2 не тільки систематично знімала кошти, а й систематично поповнювала рахунок (6554 грн - 27.05.2014, 3000 грн - 30.08.2017) - а.с. 71-73., тобто погодилася з умовами договору та частково виконувала його.

Тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач не підписувала заяву від 22 липня 2013 року, а значить не укладала кредитний договір з позивачем.

Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банком надано розрахунок заборгованості відповідача по договору станом на 05 листопада 2017 року в сумі 99 427,45 гривень, що складається із заборгованості за кредитом 52 022,59 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом 27 788,19 грн, 14405,84 грн пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 4 710, 83 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами розмір заборгованості перед банком, про стягнення якої просить позивач.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд першої інстанції на підставі зазначеного відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за порушення умов договору, а тому посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та письмових поясненнях щодо подвійної цивільно-правової відповідальності є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи та вказано вище відповідач систематично знімала кошти і систематично поповнювала рахунок (здійснювала погашення заборгованості) в тому числі і в 2017 році, термін дії картки НОМЕР_1 закінчується в травні 2017 року, термін дії картки НОМЕР_2 закінчується в травні 2021 року. Банк звернувся до суду з позовом в листопаді 2017 року, а тому твердження відповідача про звернення до суду з порушенням строку позовної давності є безпідставним.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий

Судді