Провадження №2/554/615/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області про відшкодування майнової шкоди; третя особа: Полтавське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування майнової шкоди,в якій просила стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь 110115,70 гривень шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що з серпня 1996 року по листопад 2010 року вона працювала на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області. Наказом №09-03/131 від 04.11.2010 року звільнена з посади судді Апеляційного суду Полтавської області, у зв`язку з виходом у відставку на підставі п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, згідно постанови Верховної Ради України від 07.10.2010 року та їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, яке вона отримує, перебуваючи на обліку у Полтавському об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Полтавської області. 3 1 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року Полтавським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області, посилаючись на норми пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, з призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання здійснювалося утримання податку на доходи фізичних осіб. За вказаний період розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб становить 110 115,70 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність ( у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Визнавши неконституційним вказане положення Податкового кодексу України, Конституційний Суд України припинив незаконне обмеження позивача щомісячного довічного грошового утримання, призначене у відповідності до вимог статті 130 Конституції України та Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Ухвалою суду від 21.01.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін ( а.с.20).

13.02.2019 року від Управління Державної казначейської служби України у м.Полтава Полтавської області до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що Положення Податкового кодексу в частині оподаткування пенсійних виплат визнані неконституційнимита втратили чинність з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 року. Положення ст.1175 ЦК України підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконнимі скасовується. У випадку, коли закони чи інші нормативно-правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційним Судом України неконституційним та у зв`язку з цим втрачають чинність, вказана норма не підлягає застосуванню. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме факт наявності незаконного рішення, шкідливого результату (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою.

Позивач не вказала у позові та не обґрунтувала, яку саме шкоду та які протиправні діїчи бездіяльність Державна казначейська служба України та Управління Казначейства ум.Полтаві як відповідачі, завдалипозивачу.Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому порядку, серед іншого: здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету ( абзац 5 підпункту 2 пункту 4 ); здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду(підпункт 3 пункту 4).

Наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року №11 «Про бюджетну класифікацію» визначено, що податок на доходи фізичних осіб від оподаткування пенсійних виплат або щомісячного грошового утримання, що сплачується (перераховується) згідно Податкового кодексу України на рахунок за кодом 11010900, а відповідно до Переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, контролюючим органом даного виду податку є орган Державної фіскальноїслужби України.

Оскільки ні Державна казначейська служба України ні Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області виконуючи свої функції та завдання, з позивачем в ніякі правовідносини не вступали і не порушували його прав, не є контролюючими органами та податковими агентами, тому не можуть нести відповідальність за дії інших органів (а.с. 33-35).

18.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи Полтавського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що у своєму позові ОСОБА_1 не надала жодних даних тапояснень з посиланням на поважність причин пропущення строку звернення до суду(тривале перебування за кордоном, захворювання, що не давало можливості звернутися з позовом, інші причини, які не залежали від волі позивача).

Таким чином, про порушення своїх прав позивач фактично дізналася чи могла дізнатися з рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 р.по справі № 1-6/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України абз. 1 пп. 164.2.19 ст. 164 Податкового кодексу України та вказана норма втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України.

А відтак, позов, поданий ОСОБА_1 від 22.12.2018 р., слід вважати таким, що поданий з порушенням строків звернення до суду. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Полтавському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 р. Починаючи з 01.01.15р. набрав чинності ЗУ від 28.12.2014 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесено ряд змін до Податкового кодексу України та до Бюджетного кодексу України.

Пунктом 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України закріплено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 % від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною пп. 1.3 цього пункту.

Відповідно до п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України та Закону №71, 164.2.19. суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність ст. 10 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Тобто, дана правова норма чітко передбачає, що положення вказаного підпункту не застосовується лише до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність ст. 10 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Таким чином, законодавством регламентовано право судді у відставці обрати вид соціального забезпечення, а саме: пенсію або довічне грошове утримання. При цьому, пенсія і щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є різними формами соціального забезпечення осіб, мають різну правову природу і підстави для призначення.

Враховуючи наведене, вбачається, що довічне грошове утримання не є тотожним пенсійним виплатам, у зв`язку з чим законодавцем здійснено відокремлення пенсій від довічного грошового утримання щодо пільг, передбачених абзацом другим п.п. 164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Позивачем, як суддею у відставці було обрано вид соціального забезпечення довічне грошове утримання, яке виплачується йому у розмірі, що перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а отже, підлягало оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу першого пп.п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, так як, в даному випадку Полтавське ОУПФ набуває статусу податкового агента. Оскільки положення Податкового кодексу України, в частині оподаткування пенсій, набрали чинності 01.01.2015 року то відповідач, здійснюючи відрахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору із щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема ст.ст. 164, 165, Податкового кодексу України. 27.02.2018 року Конституційним судом України прийнято рішення №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 13, 14 п. 32 Р. І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції «країни (конституційності) положення абзацу першого п.п.164.2 .19 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Таким чином, положення абз. 1 п.п. 164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексуУкраїни втратили чинність з 27 лютого 2018 року.

Враховуючи те, що дії відповідача та третьої особи, щодо відрахування із щомісячного довічного грошового утримання позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору були вчинені в період до часу визнання таким, що не відповідає Конституції України положення абзацу першого п.п. 164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, відсутня вина відповідача, що є елементом складу законодавчо визначених підстав для відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 38-41).

Ухвалою суду від 18.02.2019 року провадження по цивільній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №686/6775/18 (а.с. 50).

Ухвалою суду від 02.10.2019 року поновлено провадження у справі (а.с. 66).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причини, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Таким чином, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.Суд, керуючись вимогами ст.223 ЦПК України, вирішив розглянути справу у відсутність позивача.

Представник ДКСУ та УДКСУ у місті Полтаві Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника; просив закрити провадження у справі.

Представник Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Суд, у відповідності до положень ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи.

Оскільки, всі учасники справи не з`явилися до суду, фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає закрити провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України майнової шкоди у сумі 110 115,70 грн., завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що останній завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року справа № 686/6775/18 (провадження №61-42631ск18), спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні відносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області про відшкодування майнової шкоди; третя особа: Полтавське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області закрити.

Керуючись ст.ст.255,256, 259 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області про відшкодування майнової шкоди; третя особа: Полтавське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення з даною позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: А.М.Чуванова