УХВАЛА

29 березня 2019 року

м. Київ

справа № 569/9305/18

провадження № 61-6229ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення ненарахованої заробітної плати та інших виплат, які відносяться до додаткової заробітної плати,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Національного банку України, у якому просив:

- визнати дії Національного банку України із зменшення посадового окладу ОСОБА_1 відповідно до наказів відповідача від 22 квітня 2016 року № 1703-к та від 31 березня 2017 року № 960-к незаконними;

- стягнути з Національного банку України на його користь різницю в посадових окладах за період з 22 квітня 2016 року по 10 листопада 2017 року в розмірі 35 719 грн;

- стягнути з Національного банку України на його користь різницю між невиплаченою та належною до виплати одноразовою грошовою допомоги при звільненні в розмірі 7 070 грн;

- зобов'язати Національний банк України здійснити перерахунок та виплату індексації оплати праці за період з 22 квітня 2016 року по 10 листопада 2017 року, виходячи з посадового окладу, встановленого наказом НБУ від 01 жовтня 2015 року № 294-к в розмірі 8 200 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

У березні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до Національного банку України є стягнення грошових коштів у розмірі 42 789 грн, у зв'язку з чим ціна позову у справі № 569/9305/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, ОСОБА_1 заявлено вимоги немайнового характеру, а саме: визнання дій Національного банку України із зменшення посадового незаконними та зобов'язання Національний банк України здійснити перерахунок та виплату індексації оплати праці.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення ненарахованої заробітної плати та інших виплат, які відносяться до додаткової заробітної плати, відмовити.

Суддя М. Є. Червинська