Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2019 року смт Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Грузман Т.В., з участю секретаря судового засідання Степаненко Л.М., представника позивача ОСОБА_4 та представника відповідача Болтіка А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною,-

в с т а н о в и в:

09.09.2019 року позивач звернулась до суду з даним позовом, який мотивувала тим, що вона являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,97 га. кадастровий номер :00:004:008, яка розташована на території Круподеринської сільської ради Оржицького району Полтавської області.

28.10.2014 року між позивачем та приватним сільськогосподарським підприємством «ПриватАгро» ( далі ПСП «ПриватАгро») укладено договір оренди земельної ділянки відповідно до якого зареєстровано право оренди на 10 років.

20.12.2018 року від відповідача на адресу позивача надійшла пропозиція укласти додаткову угоду до договору оренди від 28.10.2014 року про зміну розміру орендної плати, яка визначена у сумі 14795,33 грн. та продовження строку дії договору до 28.10.2026 року. Отримавши вказану пропозицію від орендаря, 29.12.2018 року позивач направила власний текст додаткової угоди на адресу ПСП із вказівкою щодо встановлення орендної плати у розмірі 13% від нормативної грошової оцінки, що становить 14795,33 грн. без продовження строку дії договору до 2026 року.

Окрмі того, у позові вказала, що стосовно договору оренди землі від 28.10.2014 року визначено розмір орендної плати у сумі 5364,15 гривень, а не у розмірі, тому який визначено «Типовим договором оренди землі» у відсотковому значенні. З дня отримання пропозиції позивача щодо укладення її варіанту додаткової угоди пройшов досить тривалий час, відповідач отримавши її 22.01.2019 року та не надавши відповідь - є таким, який погодився на її умови.

Враховуючи вказані обставини, просить визнати додаткову угоду від 29.12.2018 року до договору оренди землі б/н від 28.10.2014 року відповідно до якого зареєстровано право оренди (номер запису про інше речове право 7489032 від 28.10.2014 року) сторонами якої є ОСОБА_3 та ПСП «ПриватАгро» про внесення зміни до абзацу першого розділу «Орендна плата» договору оренди землі та викладення його в цілому в такій редакції «Орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 13% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 14795,33 грн. на рік» укладеною. Також просить стягнути судові витрати, понесені при розгляді справи.

Відповідно до ухвали суду від 10.09.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 07.10.2019 року. 07.10.2019 року справу згідно ухвали суду призначено до судового розгляду на 28.10.2019 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав. Вказав, що отримавши пропозицію укласти додаткову угоду в редакції позивача, відповідач не надав відповіді, вказане вважає свідчить про прийняття пропозиції позивача щодо зміни умов договору саме в її редакції. Вказівка у договорі на грошове визначення розміру орендної плати суперечить «Типовому договору оренди землі». Мовчазна згода сторони договору свідчить про прийняття умов іншої сторони, оскільки вказане питання урегульовано діючим законодавством. В іншому позовні вимоги підтримав. Прохав стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача Болтік А.С. вказав, що детально аргументи щодо не визнання позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву. Договором від 28.10.2014 року чітко прописані узгоджені сторонами умови за яких, сторони мають змінювати зміст укладеного правочину. Вважає, що при обміні проектами додаткових угод, сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, за таких обставин позовні вимоги до задоволення не підлягають. Згідно ст. 22 Закону України «Про оренду землі» передбачено викладення розміру орендної плати саме у грошовому еквіваленті, отже відповідачем вказаної норми при укладенні угоди було дотримано. Позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх цивільних прав. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Прохав стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Суд заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно договору оренди землі від 28.10.2014 року позивач та відповідач уклали договір про оренду земельної ділянки розміром 2,97 га. кадастровий номер :00:004:008, яка розташована на території Круподеринської сільської ради Оржицького району Полтавської області. Вказаний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 7489032 від 28.10.2014 року.

Строк дії договору визначено 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі - 5364,15 грн. в рік. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбаченого договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом.

Згідно листа ПСП «ПриватАгро», який був направлений на адресу позивача, господарством було запропоновано орендодавцеві укласти додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору до 28.10.2026 року та із вказівкою на інший розмір орендної плати, а саме 14795,33 грн. 29.12.2018 року позивач розглянувши текст додаткової угоди, направив ПСП «ПриватАгро» свій варіант додаткової угоди згідно якого, просить узгодити розмір орендної плати на рівні 14795 грн. 33 коп. та здійснити посилання на 13% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У вказаному варіанті додаткової угоди орендодавця, відсутнє посилання на продовження строку дії договору від 28.10.2014 року.

Інших доказів, які стосуються предмету доказування сторонами не надано.

Проаналізувавши зміст договору від 28.10.2014 року, зміст додаткових угод сторін, суд вважає, що сторонами не досягнуто згоди стосовно зміни умов договору.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до норм ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата справляється у грошовій формі. Відповідно до п.9 Постанови КМУ від 3 березня 2004 р. № 220 « Про затвердження Типового договору оренди землі» вказано, що у договорі розмір орендної плати відображається у грошовій формі у гривнях із зазначенням способів внесення за земельні ділянки приватної власності.

При зверненні до суду позивач посилається на норми ст.ст. 638-644 ЦК, які регулюють питання укладення угод, які є відмінними від норм матеріального права, якими урегульовано питання зміни умов діючого договору. При розгляду вказаної справи встановлено, що питання розірвання чи зміни умов договору, дії сторін мають відповідати змісту ст. 651 ЦК України та ст. 30 Закону України «Про оренду землі» та умовам самого договору від 28.10.2014 року.

Оскільки змістом договору від 28.10.2014 року не встановлено інших окремих підстав для зміни умов договору, а не урегулювання питання між сторонами свідчить, що сторони не досягнули згоди щодо істотних умов додаткових угод, підстав для визнання додаткової угоди від 29.12.2018 року до договору оренди землі від 28.10.2014 року укладеною у редакції викладеній позивачем суд не вбачає.

При цьому судом враховано, що умови договору від 28.10.2014 року не оспорюються сторонами, а у частині вказівки грошового еквіваленту орендної плати у гривнях відповідають п.9 Типового договору оренди землі, який затверджений Постановою КМУ від 036.03.2004 року № 220.

Питання не надання відповіді на пропозицію змінити умови договору не може судом розцінюватись як мовчазна згода з її умовами (позиція позивача), що не являється безумовною підставою для визнання судом укладеною додаткової угоди від 29.12.2018 року.

Таким чином, суд вважає, що сукупність вищевказаних обставин, які досліджено у судовому засіданні, не дає підстав для задоволення позовних вимог через їх не доведеність.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 6 даної статті урегульовано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На виконання вказаної норми суду надано ордер адвоката Болтіка С.М. серія ПТ № 117022 від 23.09.2019 року, розрахунок судових витрат із посилання на перелік виконаної роботи адвокатом, договір про надання правових послуг № 23/09 від 23.09.2019 року та квитанція серія ААИ № 193570 від 23.09.2019 року про отримання грошових коштів. З урахуванням того, що вказані докази, які надані суду відповідачем не спростовані позивачем та її представником, оскільки ними не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої правової допомоги, суд вважає, що з позивача мають бути стягнуті витрати на професійну правничу допомогу у розмірі, який вказано відповідачем, тобто 6000 грн.

Керуючись ст.ст. 626, 651, 792 ЦК України, ст. 22, 30 Закону України «Про оренду землі», Постановою КМУ від 3 березня 2004 р. № 220 « Про затвердження Типового договору оренди землі», ст. 81, 137, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2019 року.

Суддя Грузман Т.В.