Номер провадження: 22-ц/813/577/19
Номер справи місцевого суду: 522/6191/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/6191/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - Одеська міська рада,

- відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, заапеляційною скаргою Одеської міської ради, подану представником ОСОБА_2 ,на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кравчук Т.С. 14 грудня 2016 року,

встановив:

У квітні 2016 р. Одеська міська рада (далі - Міська рада) звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради: 1.1) земельну ділянку, площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 ; 1.2) земельну ділянку, площею - 0,0500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 ; 1.3) земельну ділянку, площею - 0,0500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_3 ; 1.4) земельну ділянку, площею - 0,0500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в, кадастровий номер НОМЕР_4 ; 2) визнати право власності за територіальною громадою в особі Одеської міської ради на: 2.1) земельну ділянку, площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 ; 1.2) земельну ділянку, площею - 0,0500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 ; 1.3) земельну ділянку, площею - 0,0500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_3 ; 1.4) земельну ділянку, площею - 0,0500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_4 .

Міська рада обґрунтовує свої вимоги тим, що земельні ділянки, які є предметом даного спору, вибули із власності територіальної громади м. Одеси поза її волею, що встановлено судовими рішеннями, а тому, із урахуванням положень статті 388 ЦК України, земельні ділянки підлягають витребуванню на користь громади, в особі Одеської міської ради (а. с. 1 - 7).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 р. у задоволенні позову Міської ради відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення суду, якими ТОВ «Нью Стар Груп» було позбавлено право власності на спірні земельні ділянки, скасовані, тому відсутні підстави для задоволення позову Міської ради, так як на даний час немає підстав вважати, що ТОВ «Нью Стар Груп» не мало законних підстав для відчуження земельних ділянок ОСОБА_1 (а. с. 93 - 96).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 р. апеляційну скаргу Міської ради відхилено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 р. залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Із урахуванням положень статті 60 ЦПК України та встановлених у справі обставин, апеляційний суд погодився із тим, що власником спірних земельних ділянок було і залишалось ТОВ «Нью Стар Груп», а тому у відповідності до статті 319 ЦК України ТОВ «Нью Стар Груп» на власний розсуд мало право володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, зокрема, укладати 02 грудня 2013 р. договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок зі ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем нерухомого майна (а. с. 110 - 113).

Постановою Верховного Суду від 26.09.2018 р. касаційну скаргу Міської ради задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 р. скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного суду мотивована тим, що апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись з його висновком про відмову у задоволенні позовних вимог, залишив поза увагою те, що Міська рада не приймалося жодних рішень відносно земельних ділянок, які є предметом спору. Не досліджено, на якій правовій підставі первісний власник набув право власності на спірні земельні ділянки, заволодів ними, та яким чином земельні ділянки вибули із володіння територіальної громади, чи була воля власника на передачу земельних ділянок у власність іншим особам.

Апеляційним судом не надано належної оцінки аргументам апеляційної скарги, не враховані обставини, встановлені постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року у справі № 2-а-626/08/2012, якою судове рішення, на підставі якого набуте первісне право ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на земельні ділянки, які є предметом спору у цій справі, скасовано.

Земельні ділянки, які є предметом даного спору, є об`єктом права комунальної власності територіальної громади, а відтак, могли бути передані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 чи будь-яким іншим особам у приватну власність лише за згоди власника, на підставі відповідного рішення ОМР, винесеного у передбаченому законом порядку (а. с. 155 - 160 зворотна сторона).

При новому апеляційному розгляді справи встановлено, що міська рада в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову міської ради.

Апелянт посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Міська рада вказує, що спірні земельні ділянки вибули з власності територіальної громади поза її волею. Судове рішення, яким було визнано право власності на спірні земельні ділянки за фізичними особами, у подальшому скасовано.

Представник міської ради - Петренко С.В. у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Справа призначається до розгляду вдруге. Судову повістку про виклик у судове засідання, призначене на 21.02.2019 р., відповідачка отримала - 29.01.2019 р. У судове засідання не з`явилася. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала. Судова повістка про виклик ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 06.06.2019 р., повернулася до суду з приміткою пошти - «За закінченням строку зберігання». Будь-яких заяв та клопотань від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надійшло. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайшвидшому вирішенні спору, освідомленість відповідачки про розгляд справи, зловживання відповідачкою своїм правом з отримання на пошті судової повістки, думку представника міської ради про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вищевказаних висновків при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального (ст. ст. 317, 318, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 12, 83, 116, 123 ЗК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») права.

Встановлено, що Одеська міська рада жодних рішень щодо розпорядження земельними ділянками, які є предметом спору, не приймала.

Первісні підстави набуття права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення суду відпали внаслідок скасування судового рішення.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2010 року у справі № 2-а-626/08/2012 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Одеської міської ради, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» про визнання незаконною бездіяльності та визнання права власності, постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2008 року, якою позовні вимоги було задоволено у повному обсязі (визнано право власності на земельні ділянки), - скасовано. Провадження у вказаній справі в частині визнання права власності на земельні ділянки - закрито. Роз`яснено позивачам, що розгляд таких справ віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно із закріпленим в статті 387 ЦК України загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року № 6-2161цс16 (справа № 520/14722/16-ц).

Звертаючись до суду із даним позовом Одеська міська рада просила задовольнити позовні вимоги із посиланням на положення статті 388 ЦК України.

Відповідно до частин першої, п`ятої та восьмої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю і природні ресурси.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 12 ЗК України визначено, що вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок належить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад.

Відповідно до частин першої та другої статті 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Правові підстави набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності визначено частиною першою статті 116 ЗК України.

Відповідно до частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Із урахуванням зазначеного, слід дійти висновку, що перехід права власності на земельні ділянки комунальної форми власності здійснюється на підставі рішення органів місцевого самоврядування у відповідності до визначеної законом процедури.

Оскільки беззаперечно встановлено, що Одеська міська рада не приймала рішення щодо розпорядження спірними земельними ділянками, первісні підстави набуття права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення суду відпали, внаслідок скасування судового рішення, позовні вимоги міської ради про витребування земельних ділянок є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У задоволенні позовних вимог про визнання за Одеської міською радою права власності на спірні земельні ділянки не підлягають задоволенню, оскільки наслідком витребування земельних ділянок є їх повернення у власність попередньому власнику - територіальній громаді міста Одеси.

Доводи апелянта про наявність підстав для витребування земельних ділянок є обґрунтованими. Доводи та вимоги апелянта щодо визнання права власності на спірні земельні ділянки є неспроможними.

Таким чином, апеляційна скарга міської ради є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат. Підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судовий збір, сплачений за подання позову (1 378,00 грн., а. с. 8) та апеляційної скарги (1760,00 грн., а. с. 70) у сумі - 3 138,00 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради, подану представником Бондаренком Ігорем Олеговичем,- задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності - задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 )на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, земельну ділянку, площею - 0,1000 га., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_1 .

Витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 )на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, земельну ділянку, площею - 0,0500 га., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_2 .

Витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 )на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, земельну ділянку, площею - 0,0500 га., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_3 .

Витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 )на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, земельну ділянку, площею - 0,0500 га., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 в, кадастровий номер - НОМЕР_4 .

В решті позову відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 )на користь Одеської міської ради судовий збір у сумі - 3 138 (три тисячі сто тридцять вісім) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 червня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе