Ухвала

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/9068/18

провадження № 61-18452ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги регресу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач КП «Боярка-Водоканал» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування школи в порядку зворотної вимоги (регресу). Свої вимоги мотивував тим, що 18 квітня 2016 року розпорядженням Боярського міського голови №02-15/67 ОСОБА_1 був призначений виконуючим обов`язки директора комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на період до погодження міською радою кандидатури на посаду директора комунального підприємства «Боярка-Водоканал». Відповідач приступив до виконання обов`язків директора КП «Боярка-Водоканал» тимчасово з 19 квітня 2016 року, згідно наказу КП «Боярка-Водоканал» № 41-к від 18 квітня 2016 року.

Розпорядженням Боярського міського голови від 16 грудня 2016 року № 02-15/134 відповідач був звільнений із займаної посади.

У період перебування на посаді в.о. директора підприємства ОСОБА_1 до провідного юрисконсульта ОСОБА_2 застосовано заходи дисциплінарного впливу у виді доган та подальше її звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Під час звільнення провідного юрисконсульта ОСОБА_2, відповідач приймав рішення одноособово, оскільки профспілковий комітет не надав згоди на таке звільнення.

Провідний юрисконсульт ОСОБА_2 скориставшись правом передбаченим статтею 232 КЗпП України, оскаржила отримані догани та звільнення. Як наслідок постановою Апеляційного суду Київської області від 06 березня 2018р. по справі № 369/10158/16, звільнення й догани визнані незаконними.

Крім цього, своєю постановою Апеляційний суд Київської області, зобов`язав КП «Боярка-Водоканал» поновити ОСОБА_2 на посаді провідного юрисконсульта та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 75 968,64 грн На виконання вищевказаної постанови Позивачем було поновлено провідного юрисконсульта ОСОБА_2 на посаді та нараховано - 85 255,05 грн з яких 67 777,75 грн сплачено безпосередньо ОСОБА_2 , а також було сплачено в рахунок податків - 17 477,30 грн з яких ПДФО- 15 345,91 грн, військовий збір - 1 278,83 грн та профспілковий збір - 852,56 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи службовою особою, виконуючи організаційно - розпорядчі та адміністративно-господарські функції у відповідності до статуту підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем завдав КП «Боярка- Водоканал» шкоди у розмірі 85 255,05 грн, які були сплачені на користь ОСОБА_2 у зв`язку з її незаконним звільненням.

Тому просили суд з урахування уточнених вимог стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Боярка-Водоканал» шкоду в розмірі 87 921,72 грн. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2019 року позовні вимоги КП «Боярка-Водоканал» задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

.

У жовтні 2019 року КП «Боярка-Водоканал» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року та залишити без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника заявника необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення у відшкодування шкоди у порядку регресу в сумі 87 921,72 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги регресу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров