Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 668/2590/16-ц

провадження № 61-37817св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Херсонської області, у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Бугрика В. В., від 26 квітня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що він 05 лютого 2014 року надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 40 000, 00 грн, що було еквівалентно 5 000, 00 доларам США, які останній зобов'язався повернути на вимогу позивача, про що було складено відповідну розписку. З травня 2015 року заявник неодноразово звертався до боржника з вимогою про повернення боргу, яка останнім виконана не була.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість станом на 19 червня 2017 року за договором позики від 05 лютого 2014 року у розмірі 137 496, 93 грн, з яких: 130 109, 50 грн основний борг, що станом на 19 червня 2017 року еквівалентно 5 000, 00 доларів США, 7 387, 43 грн три проценти річних за період з 28 червня 2015 року по 19 червня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області, у складі судді Дорошинської В. Е., від 01 лютого 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики від 05 лютого 2014 року у розмірі 137 496, 93 грн, з яких 130 109, 50 грн основний борг, 7 387, 43 грн три проценти річних за період з 28 червня 2015 року по 19 червня 2017 року.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведений факт надання коштів у позики відповідачу, що підтверджено власноручно написаною позичальником борговою розпискою, а тому з позичальника підлягає стягненню сума позики та три проценти річних за період з 28 червня 2015 року по 19 червня 2017 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2018 року скасовано рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2018 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволені заявлених позовних вимог.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд не врахував, що відповідач отримав вказану у позові суму не для особистих потреб, а на фірму товариство з обмеженою відповідальністю «Бескид» (далі - ТОВ «Бескид»), та зобов'язався повернути позику після реалізації бази ТОВ «Бескид» або після повернення боргу від іншої фізичної особи. Таким чином обставини, вказані у позові, не відповідають дійсним обставинам справи, а сукупність доказів, рішення Господарського суду Херсонської області від 06 листопада 2014 року у справі № 923/1471/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аллюр-Транс» (далі - ТОВ «Аллюр-Транс») до ТОВ «Бескид» про стягнення боргу у розмірі 40 000, 00 грн, відсотків та інфляційних втрат, яке було виконане у порядку положень Закону України «Про виконавче провадження» 12 серпня 2015 року, з врахуванням часового проміжку, коли відбувалися ці події, факт звернення відповідача до органів поліції з приводу примусу відповідача з погрозою насильства до виконання цивільно-правових зобов'язань, свідчать про правдивість доводів відповідача про те, що при складенні вказаної у позові розписки фактичної передачі грошових коштів у власність відповідача не відбулося. Позивач таким чином бажав забезпечити виконання боргового зобов'язання господарського товариства, якому загрожувало на той час банкрутство та власником якого був відповідач, перед господарським товариством, керівником якого є позивач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У червні 2018 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2018 року та залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи. Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд не врахував, що розписка від 05 лютого 2014 року, надана ОСОБА_4 про отримання у борг грошових коштів у розмірі 40 000, 00 грн, недійсною у встановленому порядку не визнавалась, тому висновок апеляційного суду про те, що відповідач не отримував позику є необґрунтованим. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

14 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 лютого 2014 року ОСОБА_4 написав розписку, відповідно до якої отримав від ОСОБА_3 на фірму ТОВ «Бескид» 40 000, 00 грн, що еквівалентно 5 000, 00 доларам США, які зобов'язався йому повернути після реалізації бази ТОВ «Бескид» або після повернення 42 000, 00 євро від ОСОБА_5

27 травня 2015 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 було направлено вимогу про повернення отриманих ним грошових коштів у розмірі 40 000, 00 грн з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, яка залишена без задоволення.

Під час апеляційного перегляду справи було встановлено, що 17 серпня 2012 року між ТОВ «Аллюр-Транс», директором якого є ОСОБА_3, та ТОВ «Бескид», директором якого є ОСОБА_4, було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 40 000, 00 грн.

У 2014 році ТОВ «Аллюр-Транс» звернулося із позовом до Господарського суду Херсонської області до ТОВ «Бескид» про стягнення суми боргу відповідно до договору від 17 серпня 2012 року.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 06 листопада 2014 року (справа № 923/1471/14) із ТОВ «Бескид» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «С.В.-Євротранс» (далі - ТОВ «С.В.-Євротранс»), якому ТОВ «Аллюр-Транс» відступило право вимоги, було стягнуто борг у розмірі 40 000, 00 грн, штрафні санкції та інфляційні втрати у сумі 7 819, 98 грн, а всього стягнуто 47 819, 98 грн.

Засновником та керівником ТОВ «Аллюр-Транс» та ТОВ «С.В.-Євротранс» є ОСОБА_3

04 лютого 2015 року на підставі наказу Господарського суду Херсонської області відділом державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні було відкрито виконавче провадження № 46305009, 04 серпня 2015 року на рахунок вказаної виконавчої установи ТОВ «Бескид» було перераховано 54 711, 68 гривні, за рахунок яких було погашено борг перед ТОВ «С.В.-Євтротранс».

Відповідно до довідки слідчого СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП у Херсонській області Іванущика Є. А. звернення ОСОБА_4 щодо примушення його до виконання цивільно-правових зобов'язань з погрозою насильства внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003310.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що при складенні 05 лютого 2014 року боргової розписки фактичної передачі грошових коштів у власність відповідача не відбулося, позивач таким чином бажав забезпечити виконання боргового зобов'язання господарського товариства, якому загрожувало банкрутство та власником якого був відповідач, перед господарським товариством, керівником якого був позивач.

У справі № 923/1471/14 господарським судом встановлено, що 17 серпня 2012 року між ТОВ «Аллюр-Транс» та ТОВ «Бескид» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 17/08-2012, за яким ТОВ «Аллюр-Транс» зобов'язалось надати ТОВ «Бескид» 40 000, 00 грн, як поворотну фінансову допомогу, а ТОВ «Бескид» зобов'язалось повернути кошти до 28 вересня 2012 року.

05 лютого 2014 року відповідач отримав від позивача 40 000, 00 грн, про що власноруч написав розписку.

Вказана розписка не містить посилань на те, що вона написана на виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги № 17/08-2012, отже ототожнювати боргові зобов'язання ТОВ «Аллюр-Транс» та ТОВ «Бескид», а також безпосередньо пов'язувати між собою зобов'язання сторін у цій справі із зобов'язаннями вказаних юридичних осіб підстав немає.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Довідка слідчого СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП у Херсонській області Іванущика Є. А. про звернення ОСОБА_4 з приводу примушення його до виконання цивільно-правових зобов'язань не свідчить про те, що розписку від 05 лютого 2014 року було написано відповідачем під впливом погрози насильства.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду вказаного не врахував, не прийняв до уваги наявність між сторонами відносин позики, залишив поза увагою знаходження у позивача оригіналу розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти.

Оскільки розписка від 05 лютого 2014 року (договір позики) у встановленому порядку не оспорювалась відповідачем, недійсною не визнавалась, кошти позичальником за вимогою повернуті не були, то у позивача були підстави для звернення до суду з даним позовом.

Суд апеляційної інстанції не встановив справжньої правової природи укладеного між сторонами договору, дійшов помилкового висновку про не укладення сторонами договору позики та помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2018 року скасувати, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2018 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_34 043 (чотири тисячі сорок три) грн 20 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк