ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5376/19 Справа № 211/3282/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/3282/14-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» (надалі - АТ «АЛЬФА-БАНК») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», та ОСОБА_2 кредитного договору № 490073192 від 02.06.2008 року, ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 152 800,00 грн.

В порушення умов Договору, станом на 22.04.2014 року, ОСОБА_2 має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 1 346 935,35 грн., яка складається із: 146938,02 грн. - заборгованість за кредитом; 126086,43 грн. - заборгованість за відсотками; 17113,60 грн. - заборгованість за комісією; 1 056 797,30 грн. - пеня.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , 02.06.2008 року між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 490073192-П, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , як поручитель, поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

До теперішнього часу заборгованість за кредитним договором №490073192 від 02.06.2008 року не погашена, тому позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість по кредиту в розмірі 1 346 935,35 грн. та судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «АЛЬФА-БАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо припинення поруки, оскільки відповідно до умов Договору поруки він набирає чинності з моменту укладення договору та діє до виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених Кредитним договором та Договором поруки. Крім того, суд не врахував, що з 04 лютого 2019 року введено в дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким було внесено зміни до ст. 559 ЦК України та визначено, що у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. При цьому, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існували після введення його в дію.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач АТ «АЛЬФА-БАНК», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 163), в судове засідання не з`явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Петрова І.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 червня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», укладено Кредитний договір № 490073192, відповідно до п. 2. якого Банк надає Позичальнику Кредит та приймає в заставу, в якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором, Предмет застави, а Позичальник приймає Кредит та передає Банку в заставу, в якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором, Предмет застави на умовах, визначених цим пунктом (а.с. 5-10).

Згідно з п. 2. 1. Цього Договору сума кредиту становить 152 800,00 грн. Кредит видається під номінальну процентну ставку 16,25 % ( п. 2. 2 ) та датою остаточного повернення кредиту є 02.06.2015 року (п. 2.3). За п. 2. 4. Договору кредит видається для цілей придбання Транспортного засобу згідно з Договором купівлі - продажу, укладеним між Позичальником та ООО «НЕК», № 150/05-2008 від 29 травня 2008 року - SUBARU, Аутбек, 2008 року випуску, колір - темно - сірий, державний номерний знак - НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , тип - універсал-В (свідоцтво про реєстрацію - АЕС174834, видане 30 травня 2008 року ВРЕР ДАІ УМВС м. Кривий Ріг).

Водночас, на забезпечення виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором, 02 червня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», укладено Договір поруки № 490073192-П (а.с. 14).

Згідно з п.п. 3.1,3.2,3.3 боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків, перелічених у ст.2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник. Передбачена статтею 3.1 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов`язків, зазначених в п.2.1 цього договору. Поручитель має право виконати обов`язки, зазначені в п.2.1 цього договору, або їх частину достроково та за відсутності передбачених основним договором або законодавством України підстав для дострокової вимоги їх виконання банком у випадку, якщо боржник зробив письмову заяву про свою неспроможність виконати їх належним чином

У зв`язку з систематичним порушенням Боржником ОСОБА_2 своїх обов`язків зі сплати кредиту, позивач достроково звертався з позовом до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнський громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнський громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 19.05.2011 року у справі №1630-13/10/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», заборгованість за кредитом у розмірі 146938,02 грн., відсотки за користування кредитом - 61103,32 грн., комісію - 8251,20 грн., та пеню - 392042,05 грн. У задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено, оскільки він не надав своєї згоди на підвищення відсоткової ставки з 01.09.2008 року з 16,25% до 18,50%.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13.07.2018 року вказане рішення скасоване з тих підстав, що воно ухвалене після набрання чинності Законом України «Про третейські суди», який набрав чинності 11.03.2011 року, та згідно п.14 ч. 1 ст. 6 якого спори про захист прав споживачів не підвідомчі третейським судам.

Згідно пункту 5.3. Договору поруки № 490073192-П від 02.06.2008 року він діє до повного виконання усіх зобов`язань боржника за основним договором.

Положеннями пункту 10 Кредитного договору передбачено реалізацію банком свого права вимагати дострокове повернення кредиту, так у разі набуття Банком, на підставах передбачених Договором, права вимоги від позичальника дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користувач кредитом, нарахованої неустой та інших платежів та нарахувань за Договором, та /або про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення банком лита про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та про дострокове повернення кредиту є квитанція поштового відправлення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації) зазначеною в Розділі № 1 договору. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання і дострокове повернення Кредиту та будь-яке повідомлення Банку, відправлене поштою, вважається отриманим позичальником після спливу 7 календарних днів з моменту відправлення Банком такого повідомлення. На позичальника покладається обов`язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки позичальника та своєчасним отриманням кореспонденції позичальника.

25 квітня 2014 року АТ «АЛЬФА-БАНК», використовуючи своє право, передбачене п. 10 Кредитного договору № 490073192 від 02 червня 2008 року, звернувся до поручителя ОСОБА_1 та позичальника ОСОБА_2 із вимогою про досудове врегулювання спору за вих. № 35835-102-б/б (а.с. 17).

Згідно реєстру № 259 рекомендованих поштових відправлень від 28.04.2014 року лист банком було направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.18).

У зв`язку з тим, що вимога про дострокове погашеня заборгованості залишена без виконання, АТ «АЛЬФА-БАНК» звернувся повторно з позовом до поручителя ОСОБА_1 , який зобов`язався солідарно відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 , та ставить перед судом питання про стягнення заборгованості за кредитом, станом на 22 квітня 2014 року, у розмірі 1 346 935,35 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 146938,02 грн., заборгованості по відсотками - 126086,43 грн., заборгованості по комісії - 17113,60 грн. та заборгованості по пені 1 056 797,30 грн. ( а.с.19-20, 21).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що строк повернення кредиту настав 04.06.2014 року та порука є чинною протягом шести місяців з цієї дати, і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено в апеляційній інстанції ані позивачем АТ «АЛЬФА-БАНК», ані відповідачем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обгрунтованість таких висновків суду, оскільки, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що порука є припиненою, оскільки банком збільшено відповідальність позичальника за кредитним договором без згоди поручителя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст.559 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин сторін, порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Отже, припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин сторін, можливе лише у разі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, тобто в зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, будь яке збільшення зобов`язання, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Аналогічну правову позицію щодо припинення поруки з підстав збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди висловив Верховний Суд України у постановах № 6-67цс11 від 19 грудня 2011 року, № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, № 6-185цс14 від 17 грудня 2014 року, № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року.

Відповідно Кредитного договору № 490073192 від 02.06.2008 року та Додатку до нього номінальна процентна ставка (річних) складає 16.25%.

Пунктом 5.4 Договору поруки №490073192-П від 02.06.2008 року визначено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення (а.с.14 зворот).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка за користування кредитом з 02.06.2008 року становить 16.25%, з 01.09.2008 року 18.50% (а.с.19-20), при цьому позивачем не надано суду доказів укладення між АТ «АЛЬФА-БАНК» та поручителем ОСОБА_3 додаткової угоди щодо погодження збільшення відповідальності поручителя.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Натомість, в порушення визначеного п.5.4 Договору поруки імперативного припису, ЗАТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», з 01.09.2008 року збільшено обсяг відповідальності відповідача як поручителя, без надання його згоди, що тягне за собою припинення поруки з моменту такої зміни умов основного зобов`язання, тобто з 01 вересня 2008 року.

Спір між сторонами виник з приводу застосування до правовідносин сторін положень статті ч. 1 ст. 559 ЦК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування».

Дійсно, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» були внесені зміни до ч.1 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання

Однак, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» набрав чинність лише 4 листопада 2018 року та введений в дію 04 лютого 2019 року. Як вбачається з п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, він застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, порука ОСОБА_3 припинена зі зміною 01 вересня 2008 року умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, тобто задовго до набрання чинності та вступу в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування».

Крім того, суд вважає необхідним зазначити про те, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі № 37766/05 «Дімопулос проти Туреччини» суд дійшов висновку про те, що застосування змін до законодавства до правовідносин, що виникли до внесення змін до законодавства, із зворотною силою складає порушення права особи на справедливий судовий розгляд, передбачений статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Приймаючи до уваги, що відповідно до положень статті 10 ЦПК України суд при розгляд справи користується принципом верховенства права, а Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права, при вирішенні спору у цій справі суд першої інстанції вірно застосовав статтю 559 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, а не на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду і доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими, не ґрунтуються на законі та суперечать погодженим сторонами умовам Договору поруки № 490073192-П від 02 червня 2008 року, яким чітко врегульовано питання відповідальності поручителя у разі збільшення відповідальності позичальника за основним зобов`язанням без його згоди і умови договору є обов`язковими для його сторін.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу позивача Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: