Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 385/1142/18
У Х В А Л А

30.10.2019 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Панасюка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Зеленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайворон подання державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Єфременко Т.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2019 року державний виконавець Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Єфременко Т.І. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Посилався на те, що на виконанні у Гайворонському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 88875,79 грн. боргу, проте рішення суду не виконано, боржник ухиляється від його виконання.

Державний виконавець Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, подання підтримує та просить суд його задовільнити.

Дослідивши подання суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч.4 ст.441 ЦПК України).

Частиною першою статті 446 ЦПК України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у праві виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до положень пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, державному виконавцю надано право звертатись до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, але передумовою такого звернення до суду із вимогою встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, є ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Застосування визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Особа, що має невиконані зобов`язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Оскільки відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то саме на особу, яка звернулась з поданням, покладається обов`язок доказування.

В обґрунтування підстав для задоволення подання про обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області посилався на наявність невиконаного рішення суду, невиконання боржником самостійно після відкриття провадження обов`язку щодо погашення боргу, ігнорування виклику до державного виконавця щодо прибуття боржником та надання пояснень.

Проте, вказані обставини належними доказами не підтверджені.

Документи додані до подання не містять об`єктивних даних, що підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Разом з тим, подання та додані до нього документи виконавчого провадження не містять достатньої необхідної інформації про стан виконання рішення суду, про розмір невиконаних зобов`язань боржника на час звернення державного виконавця з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України.

З поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець звернувся у жовтні 2019 року, але відомості про наявність коштів у боржника, нерухомого майна та працевлаштування надано станом на липень 2019 року. Інформація про перетин кордону та відомості про отримання боржником постанови про відкриття провадження суду не надані.

Крім того, державним виконавцем не доведено, що ним вчинено всі передбачені законом дії щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і вихід за місцем проживання боржника на час звернення з поданням, притягнення його до відповідальності відповідно до закону за невиконання вимог державного виконавця, проте боржник навмисно, свідомо не виконує обов`язок щодо виконання рішення.

За таких обставин наведені у поданні обставини і додані до нього документи не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Згідно ч.3 цієї статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» ( «Gochev v.Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов`язань не буде відповідати одному з критеріїв, визначених ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Єфременко Т.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області.

Суддя: І. В. Панасюк