Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

місто Київ

справа № 469/901/15-ц

провадження № 61-31407св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алгей-Агро»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Адмірал-Агро»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року у складі судді Старчеус О. П. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Козаченка В. І., Прокопчук Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у серпні 2015 року звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алгей-Агро» (далі - ТОВ «Алгей-Агро») про розірвання договору оренди землі.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки, площею 8, 86 га, яка розташована в межах території Ташинської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Між нею та ТОВ «Алгей-Агро» укладено договір оренди землі строком на 10 років. За умовами договору орендна плата складає 1 500, 00 грн. Згідно з пунктом 11 цього договору визначено, що виплата орендної плати має відбуватись щорічно з 15 серпня до 31 грудня.

Зазначала, що орендна плата не сплачується відповідачем з 2014 року, надані відповідачем відомості на отримання орендної плати позивач не підписувала, а довідки відповідача про сплату орендної плати вважає неналежними доказами, також посилалась на те, що відповідач у 2013 році припинив готувати земельну ділянку до посіву та з того часу її не обробляє.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач 10 липня 2013 року незаконно, всупереч умовам договору оренди земельної ділянки, передала її в оренду іншій особі, а тому відповідач не може приступити до обробки земельної ділянки та, відповідно, отримати дохід, з якого необхідно сплатити орендну плату. Крім того, позивач частково отримала орендну плату за 2013 рік, а за 2014 рік не отримала у зв`язку з тим, що земельна ділянка була повторно здана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Адмірал-Агро» (далі - ТОВ «Адмірал-Арго») і відповідач не міг обробляти земельну ділянку. Зважаючи на наведене, відповідач вважав, що підстави для розірвання договору оренди відсутні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивач не довела факт систематичної, протягом трьох років, невиплати орендної плати, а тому правові підстави для розірвання договору оренди землі відсутні. Справжність підпису позивача у відомостях на видачу сільськогосподарської продукції не спростовано.

Невикористання земельної ділянки відповідачем не зазначалось у позовній заяві як підстава для розірвання договору оренди землі, що підтверджено і представником позивача під час судового розгляду справи, а тому посилання представника позивача на зазначені обставини судом до уваги не беруться як такі, що не стосуються предмета доказування.

Апеляційний суд зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що надані докази на підтвердження виплати орендної плати не можна вважати належними та допустимими не можуть бути взяті до уваги, оскільки надані відповідачем докази є письмовими документами бухгалтерського обліку, на спростування яких позивачем не надано будь-яких доказів.

Під час звернення до суду позивач взагалі не зазначала періоди, за які не отримувала оренду плату, а в своїх доповненнях до позовної заяви від 13 серпня 2015 року стверджувала, що в 2013 році відповідач сплатив їй половину річної орендної плати, а з другої половини 2013 року відповідач не обробляв орендовану земельну ділянку. Крім того, майнові вимоги до відповідача за період, коли ТОВ «Алгей-Агро» не обробляло земельну ділянку, позивач не заявляла.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що судами неправильно застосовано правила статті 651 ЦК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі». Висновки судів щодо належного виконання ТОВ «Алгей-Агро» обов`язку виплати орендної плати зроблені на підставі неналежних та недопустимих доказів у справі, зокрема довідки та відомості відповідача, яка не містять її підписів та не є первинними бухгалтерськими документом. Судами не надано оцінки пункту 12 договору, відповідно до якого передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Оскільки відповідач не надав відповідних актів, він не довів належне виконання ним зобов`язань за договором. Також зазначає, що суди не врахували, що відповідач з власної ініціативи припинив обробляти земельну ділянку з червня 2012 року.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 2003 року є власником земельної ділянки, площею 8, 86 га, у межах території Ташинської сільської ради Березанського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

22 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Алгей-Агро» укладено договір оренди землі та зареєстровано цей договір у Березанському реєстраційному окрузі 23 червня 2008 року за № 32.

Відповідно до пункту 9 договору розмір орендної плати становить 1 500, 00 грн в рік за одну земельну ділянку. Орендна плата сплачується у грошовій та натуральній формі за домовленістю сторін. Крім того, в цьому пункті є позначка «або 2 тони зерна, сечки, оранка огороду». Договір містить підписи сторін.

Відповідно до відомостей ТОВ «Алгей-Агро» про виплату орендної плати за 2011 рік орендна плата виплачена позивачу в натуральній формі шляхом видачі сільськогосподарської продукції, за 2012 рік оренда плата виплачена грошовими коштами та в 2013 році орендна плата перерахована грошовими поштовими переказами на адресу позивача. У 2014 році орендна плата не виплачувалась, оскільки ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку за договором оренди, передала свою земельну ділянку без відома відповідача за новим договором оренди ТОВ «Адмирал-Агро», реєстрація якого скасована постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2014 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 17 Закону України «Про оренду землі»).

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті 4 Закону України «Про оренду землі»).

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, виключно повторне порушення може свідчити про систематичність.

При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема у цьому випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (частина перша статті 24 Закону України

«Про оренду землі»).

При цьому відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що ТОВ «Алгей-Агро» належним чином виконувало зобов`язання з виплати орендної плати, сплачуючи її у передбачені договором строки.

Наведене підтверджується відомостями про отримання ОСОБА_1 орендної плати від ТОВ «Алгей-Агро», яким суди надали належну правову оцінку та справжність підпису у яких позивачем не спростовано. Доводи касаційної скарги про неналежність цих доказів є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З другої половини 2013 року відповідач був позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою з вини позивача, яка передала спірну земельну ділянку за договором оренди іншій особі, внаслідок чого припинилась і виплата орендної плати, яка за своєю суттю є платою за фактичне користування землею.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановили відсутність правових підстав для розірвання спірного договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставної систематичної невиплати орендної плати відповідачем є необґрунтованими з огляду на положення частини шостої статті 762 ЦК України.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок, що, розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик