Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 376/229/15-ц

провадження № 61-35504св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Сквирська міська рада Київської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області, у складі судді Клочка В. М., від 29 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів:

Таргоній Д. О., Верланова С. М., Кашперської Т. Ц., від 06 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 15 грудня 1978 року її баба ОСОБА_5 у Сквирській державній нотаріальній конторі Київської області посвідчила заповіт, згідно якого все належне їй майно заповідала їй. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яку вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки володіла предметами побуту та домашнього вжитку, проводила поточні та капітальні ремонти. Приблизно з 1997 року у спадковому будинку з її усної згоди почала проживати ОСОБА_6 , яка на той час власного житла не мала. Приблизно у грудні 2012 році ОСОБА_7 померла. Відразу після її смерті рідні забрали її особисті речі та звільнили житловий будинок. У липні 2014 року вона вирішила подарувати будинок своїй дочці ОСОБА_8 , але при зверненні до державної нотаріальної контори їй було роз`яснено, що у неї відсутні докази про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_5 . Також нею було виявлено, що її частиною будинку користується ОСОБА_2 - дочка ОСОБА_7 , яка набула права власності на спірний житловий будинок на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 26 квітня 2013 року у справі № 376/916/13. У подальшому зазначене рішення суду було переглянуто за нововиявленими обставинами, а позов було залишено без розгляду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд встановити факт прийняття нею спадщини за заповітом після смерті баби ОСОБА_5 та визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом

на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня

2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала в будинку, який був місцем проживання спадкодавця, володіла предметами побуту, а в подальшому утримувала у себе оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок, отже вимога про встановлення факту прийняття спадщини підлягає задоволенню у повному обсязі. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець заповідала 1/6 частину житлового будинку

АДРЕСА_1 , а згідно правовстановлюючих документів їй на праві приватної власності належала 1/6 частина житлового будинку за № 44 за вище зазначеною адресою, підстав для зміни нумерації житлових будинків позивачем надано не було, вимоги про встановлення обсягу спадкового майна заявлено також не було.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, зазначивши при цьому, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що саме вона є онукою ОСОБА_5 Зазначене також встановлено рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 квітня 1992 року. Відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування дійсності складеного ОСОБА_5 заповіту. Рішення суду про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_5 не порушує прав чи законних інтересів ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам законного проживання у спірному будинку матері заявника ОСОБА_6 Суди не звернули увагу на те, що позивач не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Судові рішення оскаржуються у частині задоволення позовних вимог. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в силу статті 400 ЦПК України касаційному перегляду не підлягають.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу передано до Верховного Суду та 21 червня 2018 року розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору дарування від 23 квітня 1963 року ОСОБА_12 подарував ОСОБА_5 1/6 частину будинку АДРЕСА_2 .

Згідно інвентаризаційної справи № 3882 право власності на 1/6 частину будинку № 76 ( номер 44 - до 1973 року, з 1973 року - номер 72, з 2013 року - № 76) до 01 січня 2013 року було зареєстровано за ОСОБА_5 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/6 частина житлового будинку за АДРЕСА_1 з 05 грудня 2013 року зареєстрована за

ОСОБА_2 Підстава виникнення права власності - рішення Сквирського районного суду Київської області від 26 квітня 2013 року у справі № 376/916/13.

15 грудня 1978 року ОСОБА_5 у Сквирській державній нотаріальній конторі за реєстровим номером 2549 посвідчила заповіт, згідно якого належну їй частину житлового будинку, що знаходиться по

АДРЕСА_1 заповіла своїй онуці

ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

10 квітня 1992 року Сквирським районним народним судом Київської області у справі за заявою ОСОБА_1 про продовження строку для прийняття спадщини було прийнято рішення, яким заяву ОСОБА_1 задоволено, продовжено їй строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Під час розгляду вказаної вище справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 11 липня 1982 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 і змінила прізвище на « ОСОБА_1 ». Після смерті ОСОБА_5 фактично у спадщину на житловий будинок вступила ОСОБА_1 , але вчасно не оформила право власності на будинок у нотаріальній конторі, оскільки пропустила шестимісячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу Україниакти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР, 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСРспадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно зі статтями 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Таким чином, для визначення тієї обставини, з якою стаття 549 ЦК УРСР пов`язувала факт прийняття спадщини, необхідно встановити, чи фактично такий спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини.

Встановивши, що позивач довела факт прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майно, що було встановлено Сквирським районним народним судом Київської області у рішенні від 10 квітня 1992 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову у частині встановлення факту прийняття позивачем спадщини за заповітом.

Доводи касаційної скарги про законне проживання у спадковому будинку ОСОБА_6 та прийняття заявником спадщини після смерті останньої є необґрунтовані, оскільки право власності на спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 26 квітня 2013 року у справі

№ 376/916/13-ц, яке у подальшому було скасовано ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 11 вересня 2014 року, а справу призначено до судового розгляду за правилами, встановленими ЦПК України. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області

від 11 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржених судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович