Справа№592/5749/17
Провадження №2/592/646/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину недобудованого нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 08.08.1997 р.вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У період перебування їх у шлюбі ними було вирішено збудувати майстерню по ремонту автотранспорту за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105. 29.08.2007 р. відповідач уклав з Сумською міською радою договір оренди земельної ділянки за вказаною адресою та здійснив заходи по розробці в установленому порядку компетентною організацією проекту будівництва зазначеного обєкту. ОСОБА_5 про погодження (встановлення) та закріплення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки і передачу межових знаків на зберігання ОСОБА_3 у м. Суми по вул. Курській, 105 від 27.07.2007 р. погоджено межові знаки між іншими власниками (користувачами) сусідніх земельних ділянок, а саме: ВАТ «Сумський агрохім» та Сумська міська рада. У звязку з погіршенням стосунків між нею та відповідачем, останній став менше приділяти уваги будівництву спірного обєкта, ігноруючи її прохання та вимоги щодо завершення будівництва. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.05.2014 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказане нерухоме майно було збудоване під час шлюбу у 2007-2008 р. Відповідач продовжує ухилятися від продовження будівництва обєкту, реєстрації та належного оформлення права власності на майно. Просить суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину майстерні по ремонту автотранспорту, загальною площею 163,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105, а саме приміщення, позначене на проекті, як автомайстерня № 1, площею 82,3 кв.м.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 08.08.1997 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.8/.

29.08.2007 р. між відповідачем ОСОБА_3 та Сумською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105 /а.с. 11-16/.

Відповідно до ОСОБА_5 прийому-передачі обєкта оренди Сумська міська рада в особі міського голови передала ОСОБА_3 обєкт оренди земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105/а.с.17/.

Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області був виданий ОСОБА_3 дозвіл на виконання будівельних робіт № 57/2008 від 25.03.2008 р. на виконання будівельних робіт з будівництва майстерні по ремонту автотранспорту за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105, у відповідності до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 57 від 25.03.2008 р.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.05.2014 р. шлюб між сторонами розірвано /а.с.9/.

ОСОБА_5 висновку експерта № 926/927 від 31.01.2019 р. ступінь готовності автомайстерні за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105 на дату обстеження становить 64 %.

Ринкова вартість приміщень площею 164 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105, на дату проведення обстеження становить 332750 грн.

Право власності на вказане приміщення не зареєстроване, будівництво не завершене.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

ОСОБА_5 з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879 - 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу).

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати за позивачем право власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва майстерні по ремонту автотранспорту за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105, оскільки вказаний обєкт є незакінченим будівництвом, не прийнятий до експлуатації та не зареєстрований, як новостворене майно.

Суд не зазначає чіткий перелік матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення майна), у звязку з тим, що дане питання не було предметом доказування у справі, оскільки позивач звернулася з позовом про визнання права власності на 1/2 частину недобудованого нерухомого майна, а не просила визнати право власності на матеріали та обладнання, які були використані під час будівництва.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину недобудованого нерухомого майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва майстерні по ремонту автотранспорту за адресою: м. Суми, вул. Курська, 105.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Алфьоров