гСправа № 358/1115/18 Провадження № 2/358/44/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити йому як спадкоємцю за законом додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 68 років помер його батько ОСОБА_4, який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в с. Дмитренки Богуславського району Київської області.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, а саме на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею - 2,4086 га, що розташована на території Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

За життя спадкодавець ОСОБА_4 склав заповіт від 06 липня 2017 року за реєстровим №34, який не був змінений не скасований на момент смерті спадкодавця, згідно якого спадкоємцем на вказану спадкову земельну ділянку є ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що не зважаючи на наявність заповіту, йому належить обов'язкова частка у спадщині після смерті батька ОСОБА_4, оскільки на момент відкриття спадщини він був непрацездатним, так як з 22.10.2015 року є інвалідом ІІ групи бестроково.

З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л.А. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (обов'язкова частка), яке належало його батькові, оскільки він не прийняв спадщину у строк, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що шестимісячний строк для прийняття спадщини щодо спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4 був ним пропущений з поважних причин, постільки він за станом здоров'я обмежений у пересуванні. Вказане підтверджується наявністю у нього II групи інвалідності та наявною медичною документацією, відповідно до якої перебуває на «Д» обліку у невролога. За станом здоров'я систематично проходить курси лікування, повинен постійно перебувати на різних процедурах у лікувальних закладах за місцем проживання, щоденно повинен відвідувати масажні процедури для витяжки хребта.

Тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів спадкоємця за законом, він звернувся з даним позовом безпосередньо до суду.

Позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну, в якому зазначила, що позивач ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги тим, він не зміг у встановлений Законом шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини, оскільки за станом свого фізичного здоров'я обмежений у пересуванні, що підтверджується на думку позивача, наявністю у нього II групи інвалідності та наявною медичною документацією, відповідно до якої він перебуває на «Д» обліку у лікаря невролога, а також за станом його фізичного здоров'я він систематично проходить курси лікування, повинен постійно перебувати на різних процедурах у лікувальних закладах за місцем проживання, щоденно повинен відвідувати масажні процедури для витяжки хребта.

При цьому, позивач у своїй позовній заяві від 24 липня 2018 року та в уточненій позовній заяві від 20 вересня 2018 року не посилається, як на письмовий доказ на жодний із документів, які були долучені ОСОБА_2 до його позовної заяви. Також позивачем не обґрунтовано та не конкретизовано періоди його лікування, форму лікування (амбулаторний чи стаціонарний режим), не зазначено лікувальні заклади, де він проходив лікування, що звичайно свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог позивача та їх необґрунтованість на фактичних обставинах.

Надані позивачем в якості письмових доказів копії незрозумілих документів (якихось виписок, карток відвідувачів виставкового центру, тощо без засвідчень цих документів відповідними посадовими особами медичних закладів та не скріплених печатками) не можуть бути в жодному разі допустимим та достовірним доказами у даній справі в розумінні ст.ст.79, 80 ЦПК України, постільки вся медична документація, яка підтверджує факти лікування пацієнта (хворого) за відповідний період та у відповідному медичному закладі із зазначенням форми лікування (амбулаторний чи стаціонарний режим) оформлюються відповідно до вимог п.1.3., п.2.17, та п.2.18 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року за №455 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», тобто виключно листком непрацездатності (встановленого зразка) або медичною довідкою (встановленого зразка), чого позивачем зроблено не було.

Також відповідачка зазначає, що вказані вище обставини, які позивач вказує у своїй позовній заяві не є поважними причинами, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця ОСОБА_2, які б перешкоджали йому вчасно протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та не є в жодному разі правовими підставами для визначення судом позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У позивача ОСОБА_2 було більш ніж достатньо часу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4, чого він не зробив без поважних причин, а тому відповідачка категорично заперечує проти визначення позивачу ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 позов не визнав та висловив заперечення проти позову, які є аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 68 років помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 01 грудня 2017 року виконавчим комітетом Дмитренківської сільської ради Богуславського району Київської області, актовий запис № 7.

За життя ОСОБА_4 06 липня 2017 року склав заповіт, згідно якого земельну ділянку (пай) площею - 2,4086 та, належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого згідно рішення виконкому Сидорівської сільської ради № 2 від 16 лютого 2002 року, заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказаний факт підтверджується копією заповіту, посвідченого 06 липня 2017 року в.о. старости сіл Сидорівка, Скрипчинці, Гута-Стеблівська виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за №34.

Позивач ОСОБА_2 являється сином спадкодавця ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 20 серпня 1975 року Сидорівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Із копії посвідчення серії НОМЕР_4 виданого 19.04.2016 року управлінням соціального захисту населення Соснівського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ групи довічно.

Згідно положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України позивач має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_4, оскільки на момент відкриття спадщини він був непрацездатним, так як з 22.10.2015 року є інвалідом ІІ групи довічно.

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається із свідоцтва про смерть, що було видане 01 грудня 2017 року виконавчим комітетом Дмитренківської сільської Ради Богуславського району Київської області, спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 рахувався з ІНФОРМАЦІЯ_3 по 28 травня 2018 року включно.

Позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л.А. після закінчення шестимісячного строку визначеного для подачі заяви про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л.А. № 02-31/213 від 18 липня 2018 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов'язкова частка) після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 вбачається, що позивач в період шестимісячного строку після відкриття спадщини знаходився на денному стаціонарі в КНП «Третя Черкаська міська поліклініка» Черкаської міської ради з 21 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року.

Також в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_2 є записи, що він відвідував лікарів у поліклініці, а саме 06 лютого 2018 року, 14 лютого 2018 року, 27 та 28 лютого 2018 року, 13 квітня 2018 року та 18 квітня 2018 року.

Тобто, вказана медична документація не підтверджує того факту, що позивач постійно протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини у період з 28 листопада 2017 року по 28 травня 2018 року перебував у хворобливому стані, який би не давав йому можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог п.1.3., п.2.17, та п.2.18 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року за №455, медична документація, яка підтверджує факти лікування пацієнта (хворого) за відповідний період та у відповідному медичному закладі із зазначенням форми лікування (амбулаторний чи стаціонарний режим) оформлюються виключно листком непрацездатності (встановленого зразка) або медичною довідкою (встановленого зразка), але позивач таких документів суду не надав.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що він є інвалідом ІІ групи і це унеможливлювало своєчасне звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для прийняття спадщини не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК, що є наслідком для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідачка заперечуючи проти позову, також просить стягнути із позивача судові витрати на правничу допомогу, які становлять 10000 гривень.

Суд при вирішенні даного питання враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки стороною позивача не подано клопотання про зменшення судових витрат та не доведено неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд приходить до висновку, що позивач має відшкодувати відповідачці 10000 гривень витрат, понесених на оплату правничої допомоги адвоката, що підтверджено відповідним розрахунком адвоката та квитанцією про сплату коштів за надання правничої допомоги.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 137, 141, 206, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 березня 2019 року.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов