Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 233/3533/16-ц

провадження № 61-27169св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «Кварсит», Державний концерн «Укроборонпром»,

представники Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит»: ШушпановГеоргій Олександрович, Чернопис Анатолій Іванович,

представники Державного концерну «Укроборонпром»: Троцький Броніслав Артурович, Смалюк Роман Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого

2017 року в складі судді Наумик О. О.та рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Біляєвої О. М.,

Кішкіної І. В., Папоян В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» (далі - КДНВП «Кварсит»), Державного концерну «Укроборонпром» (далі -

ДК «Укроборонпром») про зміну дати звільнення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 червня 1998 року він працював директором КДНВП «Кварсит».

Наказом від 11 квітня 2014 року № 98-к, укладений з ним контракт розірваний і він звільнений з 14 квітня 2014 року на підставі пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Позивач вважав, що останнім робочим днем є 13 жовтня 2014 року, оскільки до вказаної дати він продовжував виконувати функціональні обов'язки.

Посилаючись на те, що відповідач видав трудову книжку лише 13 листопада 2014 року, при цьому зробив запис про звільнення 14 квітня 2014 року, та з урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд: поновити строк звернення до суду; змінити дату звільнення з 14 квітня 2014 року на 13 листопада

2014 року; зобов'язати КДНВП «Кварсит»внести відповідні зміни до трудової книжки та стягнути з останнього середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 13 лютого 2017 рокув задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції виходив з відсутності вини КДНВП «Кварсит» у затримці видачі позивачу трудової книжки, що виключає відповідальність останнього, передбачену частиною четвертою статті 235 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого

2017 рокув частині вирішення вимог до КДНВП «Кварсит» скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до КДНВП «Кварсит»про зміну дати звільнення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом про зміну дати звільнення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки даний позов подано 20 липня 2016 року, тобто після спливу трьох місячного строку на звернення з моменту видачі трудової книжки, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 рокуОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв'язку з пропуском тримісячного строку звернення до суду. Вважав, що строк для звернення до суду з вимогою про зміну дати звільнення із внесенням змін до трудової книжки, стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку пропущено ним з поважних причин, проте апеляційний суд дійшов протилежного висновку, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року КДНВП «Кварсит» та ДК «Укроборонпром» подали заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанційє законними і обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що з 19 червня 1998 року ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з КДНВП «Кварсит».

20 листопада 2013 року між ДК «Укроборонпром» і ОСОБА_4 був укладений контракт № 63к/13, згідно з яким позивач був призначений на посаду директора КДНВП «Кварсит» терміном з 20 листопада 2013 року по 19 листопада 2014 року.

Наказом ДК «Укроборонпром» від 11 квітня 2014 року № 98-к контракт розірвано.

ОСОБА_4 був звільнений 14 квітня 2014 року наказом підприємства від 11 квітня 2014 року № 98-к на підставі пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України у зв'язку з набранням законної сили рішенням, яким працівник притягнутий до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Не погоджуючись із наказом про звільнення, ОСОБА_4 оскаржив його у судовому порядку. Проте, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 грудня 2015 року, у задоволенні вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Судові рішення залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року.

Також встановлено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2016 року, яке частково скасоване рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до КДНВП «Кварсит», ДК «Укроборонпром» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку встановлені факти, що ОСОБА_4 звільнений 14 квітня 2014 року, з наказом про звільнення ознайомлений того ж дня; у останній день роботи не працював у зв'язку з непрацездатністю; трудову книжку отримав 13 листопада 2014 року. Рішення набрало законної сили.

Отже, ці обставини в силу частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягають доказуванню.

Отже, правильними є висновки апеляційного суду, що відповідач, з яким ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах, зобов'язаний був надіслати позивачеві в день звільнення поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідне повідомлення було направлено КДНВП «Кварсит» лише 12 листопада 2014 року.

Отже, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що відповідачем порушено вимоги статті 48 КЗпП України та Інструкції.

Крім того, установлено і підтверджено матеріалами справи, що запис про звільнення зроблений у трудовій книжці ОСОБА_4 на підставі наказу КДНВП «Кварсит» від 11 листопада 2014 року № 237, що також є порушенням вимог закону.

За встановлених обставин, апеляційний суд правильно визнав обґрунтованими доводи щодо незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, не надання належної оцінки внесенню запису про звільнення на підставі наказу від 11 листопада 2014 року № 237, а висновок суду першої інстанції про відсутність вини відповідача КДНВП «Кварсит» у затримці видачі трудової книжки помилковим та таким, що зроблений з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 223 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

За таких обставин, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням вищевикладених вимог закону, встановивши, що позивач отримав трудову книжку 13 листопада 2014 року, а з позовними вимогами звернувся до суду 20 липня 2016 року, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з 14 жовтня 2014 року по 13 листопада 2014 року та внесення відповідних змін до трудової книжки, оскільки даний позов подано після спливу трьох місячного строку на звернення з моменту отримання трудової книжки, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 13 лютого 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська