Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 469/899/16-ц

провадження № 61-12931св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року у складі судді Гапоненко Н. О. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке», ОСОБА_6, адвокатське бюро

«ОСОБА_7.», Броварська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області,

третя особа - Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У серпні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» (далі - СТОВ «Княжицьке»), ОСОБА_6, третя особа - Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Броварський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області), про зняття арешту з майна.

Позовна заява мотивована тим, що позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2011 року за № 638, укладеному між ними та СТОВ «Княжицьке», на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4 - 99/100 часток, ОСОБА_5 - 1/100 частки, належить нерухоме майно - майновий комплекс бази відпочинку «Княжичанка», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте 27 липня 2016 року начальником Березанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Березанський РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області) на підставі постанови державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області про доручення проведення виконавчих дій при примусовому виконанні судового наказу №2-н/361/4/15 від 24 грудня 2015 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення зі СТОВ «Княжицьке» на користь ОСОБА_6 заборгованості із заробітної плати, проведено опис та накладено арешт на майновий комплекс бази відпочинку «Княжичанка», що з 14 липня 2011 року належить їм на праві власності, а не СТОВ «Княжицьке», про що складено відповідний акт опису та арешту майна.

У зв'язку з викладеним позивачі просили суд зняти арешт з належного їм на праві власності нерухомого майна.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2016 року залучено до участі у справі в якості відповідачів Адвокатське бюро «ОСОБА_7.» та Броварську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Броварське ОДПІ ГУДФС у Київській області).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Реєстру прав власності на нерухоме майно; Державного реєстру Іпотек; Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29 грудня 2016 року судом першої інстанції було встановлено, що після звернення до суду з позовом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 грудня 2016 року було внесено запис про державну реєстрацію права власності на комплекс базу відпочинку «Княжичанка» за позивачами, у зв'язку з чим відсутні й порушення та обмеження їхніх прав.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_10, задоволено частково, рішення суду першої інстанції від 29 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачі звернулись до суду з позовом до неналежних відповідачів, а суд першої інстанції за час розгляду справи не з'ясував склад осіб, які повинні брати участь у справі і в порушення положень статтей 11, 30, 33 ЦПК України2004 року не залучив їх до участі у справі. Також судом першої інстанції в порушення вимог статтей

214, 315 ЦПК України не було з'ясовано, з яких підстав та який саме арешт спірного нерухомого майна просять зняти позивачі, оскільки арешт на все рухоме та нерухоме майно СТОВ «Княжицьке» було накладено постановами державного виконавця від 01 грудня 2010 року на виконання наказу господарського суду Київської області №22/145-10 від 20 жовтня 2010 року про стягнення з СТОВ «Княжицьке» на користь ТОВ «Вольт Систем Україна» 227 410,59 грн, та від 21 вересня 2010 року про стягнення з СТОВ «Княжицьке» на користь відділу ДВС Броварського МУЮ 138 798,59 грн.При цьому зазначено, що позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з цими ж позовними вимогами до осіб, які повинні брати участь у розгляді справи.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент укладання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна між ним, ОСОБА_5 та СТОВ «Княжицьке», а саме: станом на 14 липня 2011 року останнє не перебувало в заставі, не було описане чи арештоване з передачею на зберігання фізичній або юридичній особі відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що вперше на комплекс бази відпочинку «Княжичанка» було накладено арешт 27 липня 2016 року та передано йому на зберігання, як власнику. Посилання судів першої та апеляційної інстанцій на те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна з 01 грудня 2010 року за постановами державних виконавців Броварського міськрайонного ВДВС на все невизначене майно СТОВ «Княжицьке» було накладено арешт є необґрунтованими та абсурдними, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не містить норм та не встановлює порядок накладення арешту на невизначене майно боржника. Вказує, що державні виконавці наклали арешт на майно, яке станом на 01 грудня 2010 року перебувало на бухгалтерському обліку СТОВ «Княжицьке», а на невизначене майно, що призвело до неможливості належного виконання цих постанов, оскільки невстановлене майно не може бути описане, арештоване, оцінене та передане на реалізацію. Проте, суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги вказану обставину, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень. На його думку, неправомірний арешт у 2010 році майна СТОВ «Княжицьке» без встановлення його місця знаходження, перебування його на бухгалтерському обліку за залишковою вартістю, без здійснення опису і передачі на відповідальне зберігання, без постановлення до відома власника майна щодо здійснення виконавчих дій не може тягти за собою юридично значимих наслідків для власника цього майна. Вважає, що дії посадових осіб державних виконавчих служб Броварського та Березанського ВДВС стосовно арешту належного йому на праві власності спірного нерухомого майна є протиправними, тому його опис, арешт та передача на відповідальне зберігання новому власнику від 27 липня 2017 року мають бути скасовані.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_4 на підтримку його касаційної скарги, у якій він зазначає, що підтримує свою касаційну скаргу та просить ухвалити нове рішення про задоволення позову.

АГРУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли письмові пояснення СТОВ «Княжицьке» в особі керівника комісії з питань ліквідації Руденко Т. М. та ОСОБА_5 щодо обґрунтованості касаційної скарги ОСОБА_4, у яких вони просять задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_4 в повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить (99/100 та 1/100 часток відповідно) майновий комплекс бази відпочинку «Княжичанка», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від

14 липня 2011 року (а. с. 44-45 том 1).

У пункті 1.5 договору купівлі-продажу вказано, що на час його укладення відсутні заборони та податкові застави, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №32159800 та витягом з ДРОРМ про податкові застави №32159281 від 14 липня 2011 року (а. с. 44-45 том 1).

Цей договір купівлі-продажу зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, про що свідчить Витяг про реєстрацію №10129502 від 14 липня 2011 року

(а. с.5 том 1).

02 серпня 2011 року Миколаївським МБТІ за позивачами було зареєстровано право власності на спірнийоб'єкт нерухомості, що підтверджується матеріалами справи (а. с.44-45, 47том 2).

З моменту укладення договору купівлі-продажу, майновий комплекс база відпочинку «Княжичанка»не обліковується на балансі СТОВ «Княжицьке», що вбачається з довідки, виданої директоромСТОВ «Княжицьке» Руденко Т. А.

(а. с.33 том 2).

Звертаючись до суду, позивачі вказували, що вони є власниками майнового комплексу бази відпочинку «Княжичанка», а арешт, накладений на це майно,перешкоджає їм ним користуватися.

Також судами було встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у провадженні Броварського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває зведене виконавче провадження № 35501784 про стягнення зі СТОВ «Княжицьке» коштів на загальну суму 1 992 745,41 грн, у тому числі, на користь держави на загальну суму 3 282,09 грн до складу якого входять виконавчі провадження: № 35489865 за постановою ВДВС Броварського РУЮ від 01серпня 2012 року; № 35489938 за постановою ВДВС Броварського РУЮ від 11 вересня 2012 року; № 50336130 за виконавчим листом Броварського міськрайонного суду Київської області № 1/361/1819/2015 від 09 грудня 2015 року щодо стягнення на користь ОСОБА_6 - 35 881,00 грн; № 46924142 щодо стягнення на користь Адвокатського бюро «ОСОБА_7.» коштів на загальну суму

548 076,89 грн (виконавчі провадження № 47354131 за наказом № 911/26708/13 від 07 жовтня 2013 року, виданим Господарським судом Київської області,

№ 47354356 за наказом № 911/2547/13 від 16 вересня 2013 року, виданим Господарським судом Київської області, № 51492387 за наказом № 911/5354/15 від 30 травня 2016 року, виданим Господарським судом Київської області);

№ 49855379 щодо стягнення на користь Броварської об'єднаної державної податкової інспекції - 1 322 699,50 грн (а. с. 142-144 том 1).

На виконання постанови державного виконавця Броварського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області про доручення на проведення виконавчих дій від 23 червня 2016 року, начальником Березанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Опятою Ю.Ю. 27 липня 2016 року при примусовому виконанні судового наказу

№ 2-н/361/4/15, виданого 24 лютого 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення зі СТОВ «Княжицьке» на користь

ОСОБА_6 суми невиплаченої заробітної плати в розмірі 35 881,00 грн (виконавче провадження № 46924142) складено акт опису та арешту майна - бази відпочинку «Княжичанка», розташованої в с. Рибаківка Березанського району Миколаївської області, квартал четвертий,16 (а. с. 6-7, 14 том 1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта СТОВ «Княжицьке», на час складення акту опису та арешту майна 27 липня 2016 року право власності на комплекс, базу відпочинку «Княжичанка» вартістю 5 500,00 грн, номер запису 1062 в книзі 25, було зареєстроване за СТОВ «Княжицьке» на підставі свідоцтва про право власності від 29 липня 2009 року, виданого Березанською районною адміністрацією Миколаївської області

(а. с. 15-17 том 1).

Згідно інформації, отриманої з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, станом 14 липня 2011 року на все майно боржника СТОВ «Княжицьке» в межах сум стягнення було накладено арешт, а саме: постановою державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС від 21 вересня

2010 року на суму 138 798,59 грн, та постановою державного виконавця цього ж відділу від 01 грудня 2010 року - на суму 227 410,59 грн на виконання наказу господарського суду Київської області №22/145-10 від 20 жовтня 2010 року про стягнення з СТОВ «Княжицьке» на користь ТОВ «Вольт Систем Україна». Дані обтяження було внесено до реєстру 01 грудня 2010 року (а. с. 16-17, 32-33

том 1 та а. с. 55, 56, 139-140 том 2).

Постановою державного виконавця цього ж відділу від 29 січня 2016 року в зв'язку з виконанням вимоги Ю-4844-23 від 04 листопада 2011 року про стягнення з СТОВ «Княжицьке» на користь Броварської об'єднаної податкової інспекції 1 322 699,50 грн, також накладеного арешт на це нерухоме майно

(а. с. 144-145 том 2).

Спори, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України 2004 року розглядаються у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті

60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Частиною першою статті 33 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За змістом наведених норм ЦПК України 2004 року з'ясувавши, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, суд має роз'яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. У випадку коли позивач після відповідних роз'яснень не подав вказану заяву, суд відповідно до частини п'ятої статті 36 ЦПК України2004 року має вирішити питання про залучення цих осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Суд першої інстанції в порушення вимог частини четвертої статті 10, статті

33 ЦПК України2004 року зазначене вище не врахував та дійшов неправильного висновку стосовно того, що позовні вимоги є безпідставними, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі.

Установивши, що позов про зняття арешту не було пред'явлено до юридичних осіб (ТОВ «Вольт Систем Україна» та ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції), які мають матеріальний інтерес до вирішення спору про зняття арешту, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та дійшов неправильного висновку стосовно відмови в позові є безпідставними, оскільки рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову з підстав його пред'явлення до неналежного відповідача, не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку цього позову до належного відповідача.

Крім того, суд апеляційної інстанції в мотивувальні частині оскаржуваного рішення роз'яснив позивачам, що вони не позбавлені права на звернення до суду першої інстанції з цими ж позовними вимогами, до зазначених осіб, які повинні брати участь у розгляді справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик