Провадження №6/760/379/19
Справа №760/7522/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Букіної О.М.

за участю секретаря - Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві Сакович С.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, стягувач: ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві Сакович С.Ю. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобов'язань за рішеннями суду.

В обґрунтування подання, заявник зазначає, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 210/36/16-ц від 31.01.2018, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 250643,07 грн.

07.05.2018, керуючись ст.ст. 3, 4, 24-27 ЗУ «Про виконавче провадження» держвним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам.

14.05.2018 державним виконавцем, керуючись вимогами статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", накладено арешт на все майно боржника.

18.07.2018 державним виконавцем, керуючись ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про розшук майна боржника.

23.07.2018 та 10.10.2018 державним виконавцем було здійснено виклики, однак боржник не з'являвся без поважних причин.

Вказує, що на момент звернення до суду з поданням, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, хоча державним виконавцем здійснено ряд заходів з примусового виконання рішення.

Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_2 зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

На підставі вищевикладеного просив подання задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 210/36/16-ц від 31.01.2018, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 250643,07 грн.

07.05.2018, керуючись ст.ст. 3, 4, 24-27 ЗУ «Про виконавче провадження» держвним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам.

14.05.2018 державним виконавцем, керуючись вимогами статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", накладено арешт на все майно боржника.

18.07.2018 державним виконавцем, керуючись ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про розшук майна боржника.

23.07.2018 та 10.10.2018 державним виконавцем було здійснено виклики, однак боржник не з'являвся без поважних причин.

Встановлено, що державним виконавцем, зі свого боку, вживаються, передбачені чинним законодавством заходи примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати, та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки, як для стягувача, так і держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Отже, боржник має невиконані зобов'язання на території України, та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, боржник жодного разу до відділу державної виконавчої служби не з'являвся, будь-яких заяв, клопотань чи інших документів від нього не надходило.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3 статті 11 Закон України «Про виконавче провадження»).

Отже, наявність у боржника ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом та в'їхати в Україну.

На виконання пункту 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року №261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, та на виконання спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463, № 25-5347, положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово : відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, - до виконання зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду громадян України за кордон встановлюється на підставі рішення (ухвали) суду.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в України або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі з дорученням правоохоронних органів.

Отже, із наведеного слідує, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань, покладених нанього, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у взаємозв'язку із нормами ст. 124 Конституції України, ст. 377 - 1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутись до суду із поданням щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон у наступних випадках:

якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»);

якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. - до виконання зобов'язань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

В Листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» передбачено: на підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України суд приходить до висновку, що у боржника була і є реальна можливості виконувати обов'язок покладений на нього судовим рішенням і погашати борг перед стягувачем.

На підставі наведеного суд вважає, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, так як з моменту відкриття виконавчого провадження не запропонував будь-яких способів погашення заборгованості.

Таким чином, невжиття заходів пов'язаних з обмеженням у праві виїзду боржника за межі України призводить до неможливості майнового стягнення з боржника за рішенням суду, що завдає збитків стягувачу, адже сума, яка підлягає стягненню є значною.

Відповідно до роз'яснення, що містяться в листі Верховного суду України про узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірний відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах: своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За таких обставин можна зробити висновок, що для виконання вказаного рішення суду та задля відновлення прав стягувана, порушення яких триває, є допустимим тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що боржник тривалий час злісно ухиляється від виконання рішення суду і державний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 8 ст. 19, п. 4 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», статтями 11 Закону України «Про виконавче провадження», пунктами 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», розділом 4 Наказу Держкомкордону України № 365 від 10 липня 2000 року «Про затвердження інструкції про порядок тимчасового затримання або вилучення паспортних документів посадовими особами Прикордонних військ України», ст. ст. 259-261, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом № 210/36/16-ц від 31.01.2018, виданим Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 250643,07 грн.

Виконання заходів щодо обмеження права виїзду за межі України покласти на Адміністрацію державної прикордонної служби України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.М.Букіна