Справа № 453/1115/18
№ провадження 2/453/42/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 жовтня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника - адвоката Маципура Г.І.,

представника відповідача - адвоката Олексишина І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 18.09.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідачів - ОСОБА_2 та Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, із залученням до участі у справі третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просить визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, котра відкрилася після смерті її батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 02.05.2018 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) одного із відповідачів, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою підготовчого засідання від 28.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Судовий розгляд справи по суті відбувався у судових засіданнях 03.09.2019 року та 29.10.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хащованя Сколівського району Львівської області у віці 87 років помер батько позивача, третіх осіб на стороні позивача та відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .. На момент смерті він володів на праві особистої власності житловим будинком, розташованим у по АДРЕСА_1 . Даний будинок у складі спадкового майна покійний заповів своїм двом дітям, а саме дочці ОСОБА_1 (позивачу по справі) та сину ОСОБА_2 (відповідачеві у справі) у рівних частинах, про що 14.05.2007 року у Волосянківській сільській раді Сколівського району Львівської області склав заповіт. Даний заповіт до дня смерті спадкодавця ОСОБА_5 не змінений і не скасований. Зміст батькового заповіту відповідач ОСОБА_5 приховав від своїх брата та сестер, умисно повідомивши про наявність у такому лише його як спадкоємця. Позивач, випадково дізнавшись у червні 2018 року про правдивий зміст вищевказаного заповіту та те, що вона також є спадкоємцем, з метою прийняття спадщини, звернулася до відповідача ОСОБА_2 як того із спадкоємців, який вважається таким, що прийняв спадщину, а також у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області. Однак, відповідач ОСОБА_2 відповідної згоди на прийняття спадщини позивачкою як однією із спадкоємиць за заповітом батька не надає, як і не надає їй оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно, котрим володів батько. З огляду на вказане, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом.

Позивач у підготовче засідання та судові засідання щодо розгляду справи по суті з`явилася, а також забезпечила явку її належним чином уповноваженого представника - адвоката Маципура Г.І., обоє вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі, просили таку задовольнити. При цьому, позивач за її згодою на допит як свідка, надавала пояснення у справі, будучи приведеною до присяги.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору у справі на стороні позивача - ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 03.09.2019 року позов ОСОБА_1 підтримала, вважає його підставним та обґрунтованим. При цьому, зазначена третя особа за її згодою на допит як свідка, надавала пояснення у справі, будучи приведеною до присяги.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору у справі на стороні позивача - ОСОБА_4 у підготовче та судові засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, однак 27.10.2018 року надіслав на адресу суду заяву (надійшла до суду 31.10.2018 року, вх. № 5287), у котрій позов ОСОБА_1 підтримав, вважає його підставним та обґрунтованим, а розгляд справи просив проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання та судові засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, однак забезпечив явку свого уповноваженого представника - адвоката Олексишина І.Б., який проти позову заперечив повністю з тих підстав, що (зі слів свого довірителя) позивачці було добре відомо про наявність заповіту батька, складеного на її користь та користь відповідача ОСОБА_2 , оскільки саме вона доставляла батька у Волосянківську сільську раду Сколівського району Львівської області для можливості складення та посвідчення цього заповіту. Тому твердження позивачки про те, що їй не було відомо про наявність заповіту як і про зміст цього заповіту, на переконання зазначеного представника, є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що позивачка, котра після заміжжя зареєстрована та проживає у м. Львів, пропустила строк на прийняття спадщини після смерті батька та вважається такою, що не прийняла спадщини, натомість усю спадщину прийняв відповідач ОСОБА_2 , оскільки на момент відкриття спадщини був зареєстрованим та проживав з батьком в одному будинку, де й він проживає по даний час. Тому просить у позові ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю. Однак, у випадку, якщо суд дійде переконання про протилежне, то просить у позові відмовити за спливом позовної даності, про що 03.09.2019 року у судовому засіданні подав письмову заяву (а. с. 116). Відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку зазначеним відповідачем не подано.

Належним чином уповноважений представник відповідача Славської селищної ради Сколівського району Львівської області - спеціаліст другої категорії юридичного відділу Хрипта Р.М. у підготовче засідання з`явився, проти позову ОСОБА_1 не заперечував, вважає його підставним та обґрунтованим, у зв`язку з чим відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подавав. У подальшому зазначеним відповідачем 30.07.2019 року надіслано на адресу суду заяву (надійшла до суду 08.08.2019 року, вх. № 3475), у котрій відповідач просив проводити розгляд справи по суті без участі його уповноваженого представника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіряючи порушення здійснення позивачем права на спадкування, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, ОСОБА_5 , після смерті якого позивач має намір прийняти спадщину за заповітом і просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 07.06.2018 року Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області (копія міститься у справі, а. с. 4). Вказаний день смерті ОСОБА_5 , у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після його смерті.

За життя спадкодавець ОСОБА_5 у Волосянківській сільській раді Сколівського району Львівської області 14.05.2007 року склав заповіт (копія міститься у справі, а. с. 7, 136), яким все своє майно заповів у рівних частинах своєму синові - ОСОБА_2 (відповідачеві у справі) та своїй дочці - ОСОБА_6 (позивачеві у справі). Зазначений заповіт до дня смерті спадкодавця ОСОБА_5 ним не змінювався та не скасовувався. У свою чергу, наявним у справі свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим 15.02.1990 року виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів та зареєстрованим у встановленому на час його видачі порядку Стрийським МБТІ за реєстровим № 65 (копія міститься у справі, а. с. 6, 135), підтверджується право особистої власності спадкодавця ОСОБА_5 на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Враховуючи наявність складеного спадкодавцем ОСОБА_5 заповіту, який до дня його смерті ним не змінювався та не скасовувався, спадкування у даному випадку здійснюється за заповітом.

Здійснення права на спадкування у повній мірі залежить від приняття спадкоємцями спадщини у порядку, визначеному главою 87 (ст. ст. 1268-1287) ЦК України.

Так, в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 разом з ним у його ж житловому будинку, що по АДРЕСА_1 , постійно проживав спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 , де він проживає й по даний час. Спадкоємець ОСОБА_2 також протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від спадщини після смерті батька.

У свою чергу інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 разом з ним у його ж житловому будинку, що по АДРЕСА_1 , постійно не проживала, так як з 17.11.2000 року постіно проживала та проживає надалі у АДРЕСА_2 . При цьому, спадкоємець ОСОБА_1 також протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини після смерті батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що позивач, як спадкоємець, яка бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не подавала.

Відповідно до ч. ч. 1 та ч. 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 вказаного Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, позивач як спадкоємець, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті батька, у подальшому може подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини лише за згоди відповідача ОСОБА_2 як спадкоємця, що вважається таким, який прийняв спадщину після смерті батька і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Однак, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 , який ще не звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, тобто ще не узаконив своє право на спадкове майно (а. с. 58), своєї згоди у встановленому законом порядку на прийняття позивачем поряд з ним спадщини після смерті батька не надає.

В силу ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, беручи до уваги також наявність підтвердження документально права спадкодавця на нерухоме майно, на переконання суду, позивачем вірно обрано спосіб захисту своїх спадкових прав - подання даного позову до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Щодо поважності причини пропуску позивачем як спадкоємцем строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, то суд звертає увагу на таке.

Як роз`яснюється у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання при визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Учасниками справи не заперечувалося про наявність тривалих неприязних відносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , як рідними братом та сестрою.

З показань допитаних у порядку ст. 230-232, 234 ЦПК України за їх згодою як свідків позивача та третьої особи у справі ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою позивача та відповідача ОСОБА_2 , встановлено, що вперше питання щодо спадкування після смерті батька постало між усіма дітьми (двома синами та двома доньками) невдовзі після його похорону у лютому 2010 року, на що відповідач ОСОБА_2 ствердив про наявність у його розпорядженні заповіту батька від 14.05.2007 року, складеного останнім виключно на його користь. При цьому, зазначений відповідач ознайомитися із змістом цього заповіту можливості не дав, а у всіх решту дітей як ймовірних спадкоємців не виникало сумніву у наявності такого та правдивості тверджень брата щодо змісту заповіту, оскільки саме ОСОБА_2 постійно проживав з батьком до дня смерті та допомагав йому по господарству. Тому усі, у тому числі й позивач у справі, повірили братові й більше до питання щодо спадкування не поверталися. У кінці червня 2018 року позивач у справі, за порадою сестри, прийняла рішення звернутися до органу місцевого самоврядування в особі Волосянківського старостинського округу, куди входить також й с. Хащованя, за консультацією з приводу можливого виділення Славською селищною радою їй земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Там, під час розмови з посадовими особами вона дізналася про наявність заповіту батька, що був складений не лише у користь відповідача ОСОБА_2 , але й на її користь, у рівних частинах, та отримала відповідь про необхідність скористатися своїм правом на оформлення спадщини на половину вже існуючого житлового будинку, а не вживати заходів щодо отримання землі для будівництва нового будинку. Одночасно вона як спадкоємець отримала копію батькового заповіту. Після цього, позивачем вживалися заходи для прийняття спадщини, однак, отримавши відмову брата від надання письмової згоди на це, позивач невідкладно, а саме у вересні 2018 року, скориставшись правовою допомогою, звернулася до суду.

Отже, беручи до уваги наявність між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 тривалих неприязних відносин, суд вважає спроможними та надає віри показанням позивача та третьої особи ОСОБА_3 , допитаних як свідків, щодо введення в оману зазначеним відповідачем позивача та їх сестру з братом про зміст батькового заповіту і, як наслідок, необізнаність позивача із заповітом аж до червня 2018 року. Наданням віри таким показанням сприяє й подання обома третіми особами у справі (братом та сестрою) позивача та відповідача ОСОБА_2 письмових заяв про підставність позовних вимог ОСОБА_1 з проханням їх задовольнити (а. с. 30, 33).

При цьому, враховуючи встановлення судом обставини щодо введення відповідачем ОСОБА_2 в оману своїх рідних брата та сестер щодо змісту заповіту і неявки безпосередньо відповідача у судові засідання для надання ним пояснень особисто та згоди для допиту як свідка, суд не приймає до уваги твердження представника останнього (зі слів свого довірителя) як на підставу заперечень проти позову щодо обізнаності позивача з цим заповітом, оскільки такі твердження відповідача ОСОБА_2 також можуть бути спрямованими на ведення в оману та не встановлення судом істини у справі, вони не узгоджуються із дослідженими у справі доказами.

Наведені вище встановлені судом обставини щодо умислу відповідача ОСОБА_2 та необізнаності позивача як спадкоємця після смерті батька із змістом заповіту, у котрому, поряд із вищевказаним відповідачем, вона також значиться спадкоємцем, суд вважає поважною причиною для встановлення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька за цим заповітом. Такі обставини, на переконання суду, безперечно свідчать про поважність причин пропуску позивачем терміну на прийняття спадщини після смерті свого батька, в якого на це була відповідна воля.

Суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій з боку відповідача щодо можливості у спосіб, у котрий він діяв, фактично усунути позивача від спадкування, а, особливо, коли позивач значиться у заповіті спадкоємцем і на це була воля заповідача. За таких обставин, суд вважає, що позиція сторони відповідача ОСОБА_2 не узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства.

Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивача і забезпечить дотримання принципу верховенства права.

Щодо поданої уповноваженим представником відповідача ОСОБА_2 заяви про застосування строків позовної давності, то, на переконання суду, передбачені ст. 267 ЦК України наслідки спливу позовної даності не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у даному конкретному випадку, оскільки початок перебігу позовної давності, в силу положень ст. 261 ЦК України, слід рахувати з дати, коли позивач довідалася про порушення свого права щодо спадкування, котра співпадає із датою про обізнаність із змістом батькового заповіту, тобто з червня 2018 року, а не з дати смерті спадкодавця, як про це помилково вказує представник відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 234-235, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 додатковий строк три місяці для подання нею заяви у нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хащованя Сколівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_6 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній.

Відповідач: Славська селищна рада Сколівського району Львівської області; місцезнаходження юридичної особи: 82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Івасюка, буд. 10; ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04370314.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 29 жовтня 2019 року.