Справа № 466/8420/17 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/888/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 10000.00 грн. майнової шкоди, завданої залиттям квартири, та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідачки згідно висновку експертизи від 16.02.2018 року 53 708,00 грн. майнової шкоди, 2500.00 грн. витрат за проведення експертного дослідження та 640.00 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 , а власником квартири АДРЕСА_2 , яка АДРЕСА_3 вище у цьому ж будинку над її квартирою, є відповідачка ОСОБА_1 . 18.09.2017 року сталося залиття квартири позивачки з вини власника квартири, розташованої поверхом вище, а саме, квартири АДРЕСА_2 . Позивачка повідомила про факт залиття квартири ЛКП «Янів-405», про що було складено відповідний акт. Одночасно про залиття квартири було повідомлено власника квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , і повідомлено про завдану нею шкоду, однак добровільно відшкодовувати завдані збитки вона відмовилася. 19.09.2017 року згідно вказаного вище акту комісії ЛКП «Янів-405» відбулося обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття. В ході обстеження було встановлено, що сталось залиття квартири АДРЕСА_4 , а причиною залиття стало недбале відношення до санітарно-технічних комунікацій мешканців квартири АДРЕСА_2 . Внаслідок залиття були пошкоджені стеля та стіни у житловій кімнаті та коридорі, деформувалась дерев`яна сходинка. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, що утворились внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 , складає 53 708,00 грн. За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 2500.00 грн. З наведених підстав просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 , ІНПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , ІНПП НОМЕР_2 ) 40 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 ) 640 грн. судового збору, 2 500 грн. витрат за проведення експертизи.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вапеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без встановлення судом фактичних обставин справи. Апелянт зазначає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що залиття квартири сталося з вини відповідачки. Також зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено факту залиття квартири позивачки і не встановлено причин такого залиття. Зазначає, що для встановлення причин залиття судом першої інстанції слід було призначити інженерно-технічну експертизу, однак така судом не була призначена, оскільки визначення розміру збитків завданих залиттям квартири позивачки не можливо встановити, не провівши інженерно-технічну експертизу. Звертає увагу суду на те, що наданий позивачем висновок експертного будівельно-технічного дослідження №08/02-18я від 16.02.2018 року, не містить відповіді на питання, з яких причин сталося залиття квартири, оскільки перед експертом ставилось лише питання щодо вартості будівельних робіт, необхідних для усунення причин залиття квартири. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав належної оцінки поясненням про те, що залиття квартири позивачки сталося у зв`язку із протіканням труби водопостачання в горищному приміщенні будинку АДРЕСА_7 . Враховуючи зазначене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка надала належні та допустимі докази наявності факту залиття її квартири, причин залиття, розміру майнової шкоди, завданої залиттям квартири, а відповідач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Згідно частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.

В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності №8620390 від 13.10.2015 року та довідкою форми №2 ЛКП «Янів-405» 21.09.2017 року. Квартира розташована на четвертому поверсі житлового будинку, складається з двох кімнат, кухні, коридору, ванної та вбиральні, загальна її площа становить 55,1кв.м.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_8 , яка розташована поверхом вище у цьому ж житловому будинку в мезоніні і складається з однієї кімнати, коридору та вбиральні, загальна площа квартири 17,4 кв.м, яку ОСОБА_1 здає в оренду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією договору оренди від 01.04.2017 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 18.09.2017 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого позивачці було завдано майнову шкоду, яка підлягає стягненню з винної особи.

Обставини залиття квартири АДРЕСА_1 встановлені судом першої інстанції на підставі акту, складеного 19.09.2017 року комісією ЛКП «Янів-405» за результатами проведеного членами комісії обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття, з якого вбачається, що залиття квартири сталося з вини мешканців квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , а саме: залито приміщення кімнати площа залиття до 4 кв.м, приміщення коридору площа залиття до 1 кв.м. Причиною залиття стало недбале відношення до санітарно-технічних комунікацій мешканців квартири АДРЕСА_2 , що призвело до засмічення та забиття каналізаційної мережі у вказаній квартирі, а також протікання шлангу холодного водопостачання, який під`єднаний до пральної машини.

Заперечуючи свою вину у залитті квартири, відповідачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів на спростування висновків комісії ЛКП «Янів-405», зазначених в акті від 19.09.2017 року, а також своїх тверджень, що залиття квартири позивачки сталося не з її вини, і що причиною залиття є протікання труби водопостачання в горищному приміщенні будинку АДРЕСА_7 .

Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження 08/02-18я від 16.02.2018 року, проведеного судовим експертом Зайцем І.Г., вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 складає 53 708,00 грн. Вартість даного експертного дослідження становить 2500.00 грн., яка оплачена позивачем.

Вказаний висновок відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України,висновки експерта, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростовані відповідачкою належними та допустимими доказами, а твердження відповідачки про те, що залиття квартири сталося не з її вини, є голослівними, такими, що спростовуються матеріалами справи.

З врахуванням ч. 3 ст. 102 ЦПК України, відповідно до якої висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки не призначив у справі судову інженерно технічну експертизу.

З врахуванням положень ч. 3 ст. 102 ЦПК України відповідачка вправі була звернутися до експерта для встановлення експертом причин залиття квартири АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем доведено розмір майнової шкоди, завданої їй залиттям квартири, власником якої вона є, така встановлена експертним шляхом, розмір завданої шкоди, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачкою не спростована належними та допустимими доказами її вина у залитті квартири АДРЕСА_1 , яке, як встановлено судом першої інстанції, сталося через недбале відношення до санітарно-технічних комунікацій мешканців квартири АДРЕСА_2 .

Відповідачка не надала суду доказів на спростування зазначеного в акті ЛКП «Янів-405» від 19.09.2017 року висновку комісії про те, що причиною залиття є недбале відношення до санітарно-технічних комунікацій мешканців квартири АДРЕСА_2 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сантехнічні прилади у квартирі АДРЕСА_9 в момент залиття знаходилися у справному стані, а відтак не могли призвести до залиття квартири позивачки.

А відтак, встановивши вину відповідачки у залитті квартири позивачки, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідачки майнову шкоду, заподіяну залиттям квартири, розмір якої становить 40 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що залиття квартири позивачки відбулося у зв`язку із протіканням труби водопостачання в горищному приміщенні будинку АДРЕСА_7 є припущенням, оскільки пояснити, яким чином могло статися залиття квартири №9 з горищного приміщення, ні відповідачка, ні її представник пояснити не змогли.

Враховуючи те, що обов`язок доказування відсутності вини у завданні майнової школи покладено на завдавача шкоди, а ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів відсутності її вини у завданні позивачам шкоди внаслідок залиття їх квартири, суд першої інстанції за наявності висновку експерта, яким визначено розмір майнової шкоди, дійшов до вірного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки 40 000 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а також вартість експертного дослідження, яка становить 2 500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.10.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.