ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 668/4308/15-ц

провадження № 22-ц/819/645/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діяв ОСОБА_6, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 20 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, від імені яких діяла ОСОБА_9, до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні,

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, від імені яких діяла ОСОБА_9, звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили про те, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1.

Їм (позивачам) належить 11/18 частин, а ОСОБА_5 - 7/18 частин квартири.

Посилаючись на те, що вони проживають та зареєстровані у спірній квартирі, яку самостійно утримують, а відповідач забезпечений іншим житлом, у квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, а також зважаючи на тривалі неприязні стосунки між ними, що унеможливлюють спільне проживання в одній квартирі, з огляду на те, що частка ОСОБА_5 є незначною, позивачі просили суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 7/18 частин квартири АДРЕСА_1 та виплатити йому компенсацію вартості його частки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 107 658, 00 грн, які були попередньо внесені на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Херсонській області, і визнати право власності за кожною на 7/36 частин квартири АДРЕСА_1.

Справа розглядалася судами двічі.

Рішенням суду від 20 березня 2017 року позов задоволено та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якого діяв ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанцій не з'ясував повно і всебічно обставини справи, не врахував наявність створених позивачами перешкод у користуванні ним спірною квартирою, і цей факт встановлено судовими рішенням у справі № 2-685/11 за його позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до спірної квартири.

Висновок суду про те, що припинення права власності на належну йому частку у спільному майні не завдасть шкоди його інтересам не відповідає обставинам справи, зокрема, щодо відсутності у нього іншого житла, а також суперечить наданим доказам.

Крім того вважає, що визначена вартість його частки у майні є заниженою і такою, що не відповідає дійсності.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8, від імені яких діяла ОСОБА_9, її доводи не визнали, висновок суду щодо наявності підстав для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні вважають правильним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що частка ОСОБА_5 у спірній квартирі є незначною, поділ та виділ частини квартири, а також спільне користування нею неможливі через незначну площу квартири та тривалі неприязні стосунки сторін, відповідач зебезпечений іншим житлом, частка в якому належить йому на праві власності, тому припинення його права на частку в спірному майні та виплата компенсації вартості цієї частки, яка визначена проведеною у справі судовою будівельно-технічною експертизою, не завдасть істотної шкоди його інтересам.

В процесі розгляду справи суд встановив, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

При цьому ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 06 липня 2010 року,належить на праві власності Ѕ частина квартири, ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 26 травня 2010 року, - 1/9 частина квартири та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 22 травня 2010 року,- 7/18 частин квартири.

У спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_5 у зазначеній квартирі не зареєстрований та не проживає, хоча рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 16 лютого 2011 року був вселений в дане житлове приміщення.

Наразі в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визначення порядку користування спірною квартирою.

ОСОБА_5 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2, будучи власником 1/7 частини цієї квартирі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.06.1998 року житлово-комунальним відділом Херсонського виробничого об'єднання.

Факт проживання за місцем реєстрації з 2009 року ОСОБА_5 заперечує, стверджуючи про винаймання житла у спірний період.

Відповідно до висновку №56 судової будівельно-технічної експертизи від 14 серпня 2015 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 з урахуванням її незадовільного технічного стану на серпень 2015 року може складати 276 834 гривень, а звідси- ринкова вартість частки ОСОБА_5 становить 107 658гривень.

Крім того судовий експерт зробив висновок про те, що провести розподіл або виділити в натурі частки співвласників у квартирі з дотриманням вимог будівельних норм та правил неможливо. З дослідницької частини висновку експерта вбачається, що квартира знаходиться на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку, її загальна площа становить 58 кв.м., у тому числі житлова площа- 38,8 кв.м., та складається із трьох житлових кімнат, одна з яких площею 17,1кв.м. є суміжною з двома іншими житловими кімнатами площею відповідно 11,5 кв.м. та 10,2кв.м.

09 лютого 2016 року ОСОБА_8 внесла на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Херсонській області суму компенсації вартості 7/18 частин у спільному майні- квартирі АДРЕСА_1, що становить 107 658 гривень.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначений висновок щодо застосування статті 365 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс12.

Отже, для визнання вимог співвласників про припинення права іншого співвласника на частку у спільному майні обґрунтованими суду необхідно встановити наявність однієї із викладених в пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України обставин та переконатися, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

При вирішенні даного спору суд вважав встановленими ті обставини, що ідеальна частка позивача в квартирі є незначною, поділ квартири в натурі неможливий, як неможливим є і спільне володіння і користування майном через неприязні стосунки між співвласниками.

Разом з тим, виходячи із технічної характеристики спірної квартири, із її загальної площі в 58кв.м. ідеальна частка позивача (7/18) становить 22,5кв.м, а із житлової площі в 38,8кв.м. - 15кв.м., в той час як ідеальна частка ОСОБА_7 (1/2) становить в загальній площі 29кв.м. і в житловій- 19,4кв.м., що не набагато більше частки позивача. Частка ж ОСОБА_8 (1/9) є незначною і із загальної площі становить 6,4 кв.м., а із житлової- 4,3кв.м.

При цьому позивачі визнали, що ОСОБА_7 фактично в квартирі не проживає, а проживає у належному її чоловікові на праві власності житловому будинку.

У підтвердження факту неможливості спільного володіння і користування спірним майном суд послався на показання свідка ОСОБА_10, яка підтвердила обставини щодо неприязних стосунків відповідача та позивачів.

Разом з тим, із досліджених судом доказів вбачається, що сторони пов'язані родинними зв'язками- вони є рідними братом і сестрою та дядьком і племінницею, а неприязні стосунки між ними ґрунтуються саме на бажанні позивача користуватися спільним нерухомим майном та вчинення ним у зв'язку з цим дій, спрямованих на вселення в спірне житло та визначення порядку користування ним.

До переконання, що припинення права позивача на частку в спірній квартирі та виплата йому компенсації вартості цієї частки не завдасть істотної шкоди інтересам останнього, суд дійшов через врахування того, що ОСОБА_5 фактично проживає окремо та забезпечений іншим житлом.

Однак, як вбачається із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого станом на 04.02.2011 року, квартира АДРЕСА_2, має загальну площу 64,3кв.м. та житлову площу-46,3 кв. м., тому частка ОСОБА_5 (1/7) в її загальній площі становить 9,1кв.м., а в житловій площі- 6,6 кв.м., що значно менше, ніж в спірній квартирі та не відповідає можливості використовувати окрему житлову кімнату для проживання в ній, в той час, як така можливість є в спірному житловому приміщенні.

Крім того, вважаючи, що попередньо внесена позивачами на депозитний рахунок суду вартість частки позивача є адекватною компенсацією та не завдасть шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, суд не зважив, що ринкова вартість квартири визначалася судовим експертом станом на 14 серпня 2015 року, а рішення про припинення частки ОСОБА_5 в ній ухвалено судом 20 березня 2017 року (майже через два роки). Позивач заперечував відповідність визначеної експертом вартості квартири, яка знаходиться в центрі міста, її дійсній вартості на день вирішення судом спору та зауважував, що внесена позивачами сума грошових коштів не відповідає вартості його частки у спірному майні.

Під час нового розгляду даної справи судом апеляційної інстанції сторони мали намір погодити розмір компенсації за належну позивачеві в спірній квартирі частку, однак позивачі вважають визначену відповідачем вартість квартири у 867 666 гривень (еквівалент 31 762 доларів США), а вартість належної йому частки в 337 426 гривень (еквівалент 12 352 доларів США) завищеною.

Зважаючи на викладені обставини та положення норм матеріального права, що регулюють порушене позивачами питання, колегія суддів висновок суду першої інстанції про те, що частка позивача у спірній квартирі є незначною, спільне володіння і користування нею є неможливим та що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, вважає помилковим та таким, що не відповідає встановленим обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову як необґрунтованого.

Відповідно до положень частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України, згідно із якими, зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв'язку з ухваленням апеляційним судом судового рішення про відмову у задоволенні позову, із позивачів в рівних частинах підлягають стягненню на користь відповідача понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної та касаційної скарг судові витрати у розмірі 1 958грн 86коп.(1 190,86грн(т.1, а.с.281)+768грн (т.2, а.с.13)).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діяв ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8, від імені яких діяла ОСОБА_9, до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 понесені ним на сплату судового збору судові витрати у розмірі 1958 грн 86 коп. в рівних частинах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова