ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/858/18 Номер провадження 22-ц/814/1066/19Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

25 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі судді-доповідача: Абрамова П.С., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2018 року про затвердження мирової угоди в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Заря" до ОСОБА_4 про спонукання виконання умов договору-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Заря" - ОСОБА_4.

За ОСОБА_2 визнано право власнсоті на магазин непродовольчих товарів (Літера А-5) загальною площею 45,9 кв.м., який складаєтья з 1- торгівельна зала площею 44,4 кв.м, 2-санвузол площею 1,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За ОСОБА_3 визнано право власнсоті на магазин продовольчих товарів (Літера А-1) загальною площею 172,2 кв.м., який складається з 1-торгівельна зала площею 136,9 кв.м., 2- кабінет площею 7,3 кв.м., 3-душової площею 2,0 кв.м, 4-вбиральня площею 1,5 кв.м., 5-приміщення персоналу площею 9,0 кв.м., 6- холодильне приміщення площею 15,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

За Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Заря" визнано право власнсоті на магазин продовольчих товарів (Літера А-1)загальною площею 60,4 кв.м., яка складається з 1-торгівельна зала площею 54,0 кв.м., 2 приміщення персоналу площею 4,8 кв.м., 3- санвузлу площею 1,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ "Фірма "Заря" відмовляються від будь-яких претензій до ОСОБА_4, в тому числі і на нерухоме майно, на яке визнається права власнсоті за цією мировою угодою.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ "Фірма "Заря"в іншій частині залишені без розгляду.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ "Фірма "Заря" до ОСОБА_4 про спонукання до виконання умов договору - закрито.

Право власнсоті ОСОБА_2 на магазин непродовольчих товарів (Літер А-5) загальною площею 45,9 кв.м., який складається з 1-торгівельна зала площею 44,4 кв.м., 2-санвузол площею 1,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 право власнсоті ОСОБА_3 на магазин продовольчих товарів (Лтер А-1) загальною площею 45,9 кв.м., який складається з 1-торгівельна зала площею 44,4 кв.м., 2 - санвузол площею 1,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, право власнсоті ТОВ "Фірма "Заря" на магазин непродовльчих товарів (Літер А-1) загальною площею 60,4 кв.м., який складається з 1 - торівельна зала площею 54,0 кв.м., 2- приміщення персоналу площею 4,8 кв.м., 3- санвузлу площею 1,6 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3, підлягає державній реєстрації.

З ухвалою суду про затвердженя мирової угоди не погодився перший заступник прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради та подав на нього апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, вмотивовуючи поважність причин його пропуску тим, що прокуратурою Полтавської області в порядку виконання покладених Кнституцією України функцій щодо захисту інтересів держави через представницькі повноваження направлено запит до Октябрського районного суду м. Полтави про надання на ознайомлення в порядку ч. 5 ст. 57 ЦПК України матеріалів справи, у чотму прокурору було відмовлено з тих підстав, що останній має обгрунтувати у заяві підстави вчинення цих процесуальних дій відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Підстави звернення з апеляційною скаргою прокурор вмотивовує тим, що судом неправомірно розглянуто та затверджено мирову угоду, якою визнано право власнсоті на майно (магазин), які зведено самочинно, чим порушено права органу контролю у сфері ведення будівельних робіт - Державної архітектурно-будівельної інспекції України, власника земельних ділянок комунальної форми власності Полтавської міської ради.

Апеляційний суд, вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття апеляційного провадження, виходить з наступного.

Згідно з п. 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

У цій апеляційній скарзі, обрунтовуючи порушення інтересів держави тим, що судом визнано право власності на самочинне будівництво на земельній ділянці, яка належить теиторіальній громаді, прокурор не надав ніяких оказів у підтвердження цих обставин.

Також, апелянт не надав жодного доказу у підтвердження того чому установи, в інтерерсах яких оскаржено судове рішення, не можуть самостійно звернутися зі скаргою з метою захисту належних їм прав та інтересів.

У зв'язку з цим, до вирішення питання про наявність у прокурора повноважень щодо представництва у цій чправі інтересів держави в особі Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, доводи апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду не можуть бути визнані вмотивованими, а строк поновленим.

Окрім того, дана категорія справ не відноситься до переліку тих справ, за якими згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється.

Так само, норми ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не містять у своєму переліку серед осіб, звільнених від сплати судового збору - органи прокуратури. Докази, які б свідчили про наявність у апелянта пільг щодо сплати судового збору, в матеріалах справи відсутні.

У скарзі апелянт вказує на те, що прокурор позбавлений можливості встановити, яка сума судового збору була сплачена при подачі позову та відповідно вирахувати розмір судового збору, який необхідно сплатити при подачі апеяційної скарги.

Відповідно до пп. 9 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який обраховується з урахуванням норм ч. 1 ст. 4 цього Закону.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на наявність у апелянта пільг щодо сплати судового збору. Клопотання про відстрочку, розстрочку чи звільнення від сплати судового збору також не заявлялося.

Апелянту слід сплатити судовий збір в розмірі 1921 гривню судового збору, у підтвердження сплати судового збору - надати оригінал квитанції до апеляційного суду.

При цьому апеляційний суд керується вимогами ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, згідно якої кожен має право на доступ до суду.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини висловлена позиція, що держава вправі висувати свої вимоги щодо доступу до суду апеляційної інстанції (Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства), 13 липня 1995, Серії A № 316-B).

Рішення суду щодо виконання вимог закону не є перекоджанням у доступі до правосуддя.

Розрахунковим рахунком суду апеляційної інстанції є наступний: Отримувач: УК у м. Полтаві, ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); МФО 899998, р/р 0006, код класифікації доходів бюджету: 22030101 ( у графі "Призначення платежу зазначити: "Судовий збір, код ЕДРПОУ апеляційного суду 38019510, пункт ставок 1,6 "За апеляційну скаргу на рішення суду").

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши апелянту строк для усунення недоліків, що не перевищує десяти днів з дня отримання ним цієї ухвали.

Керуючись ст. ст. 127, 185, 354, 357 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2018 року - залишити без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків скарги, який не перевищує десяти днів з моменту отримання апелянтом даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в частині визначення суми судового збору протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, моменту складення повного тексту судового рішення), у випадках визначеих ст. 389 ЦПК України.

Суддя: П.С. Абрамов