_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____
Єдиний унікальний номер справи 653/3242/17 Головуючий у першій інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження 22ц/819/157/19 Доповідач Базіль Л.В..
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 березня 2018 року у складі судді Крапівіної О.П. у справі № 653/3242/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 04.12.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір №б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов цього договору, утворилася заборгованість, яка станом на 31.07.2017 рік становить 16423 грн 38 коп., що складається з: 215.04 грн - заборгованість за кредитом; 11550.08 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400.00 грн - заборгованість за пенею та комісією, штрафи в розмірі 500.00 грн - штраф (фіксована частина), 758.26 грн - штраф (процентна складова), і яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк давності звернення до суду із позовом за захистом порушеного права, про застосування якого заявив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі на це рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

В скарзі зазначає про те, що 10.07.2014 року відповідачем був здійснений платіж у сумі 96 грн 52 коп., що відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України свідчить про переривання відповідачем строку позовної давності, а тому зважаючи на вказану обставину банк звернувся до суду у межах загального строку позовної давності. Крім того, вказує на те, що п.1.1.7.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору встановлений строк позовної давності у 50 років.

В судове засідання, що відбулося 28.03.2019 року уповноважений представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_3 будучи достовірно обізнаним про апеляційне провадження по цивільній справі, що стосується безпосередньо його, про що свідчать матеріали справи в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не направив.

За таких обставин, зважаючи на приписи ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає, що неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах, визначених ст..367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300 грн.00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком кредитний договір.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов вказаного договору, ПАТ КБ „ПриватБанк" 18.09.2017 року звернулося до суду із позовом.

Відповідно до розрахунку позивача, проведений за станом на 31.07.2017 рік ОСОБА_3 у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором має заборгованість у розмірі 16423,38 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 215.04 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11550,08 грн, заборгованості за пенею в розмірі 3400,00 грн, штрафи в розмірі 500,00 (фіксована частина), штраф в розмірі 758,26 грн (процентна складова).

Судом також встановлено, що остання сплата за договором №б/н від 04.12.2012 року, ОСОБА_3 була здійснена 10.07.2014 року в розмірі 96 грн 52 коп.

29.01.2018 року ОСОБА_3 надав суду першої інстанції заяву, в якій зазначив, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ним здійснено ще 10.07.2012 року, а тому просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості в сумі 16423 грн 38 коп., суд першої інстанції виходив з того, що за захистом порушеного права позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Проте такий висновок суду є помилковим, здійснений без належного з'ясування обставин, що мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.

За положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу кредитних коштів, отриманих відповідачем відповідно до кредитного договору від 04.12.2012 року, укладеного між сторонами у справі.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява - анкета від 04.12.2012 року разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифів банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року СП-2010-256 строк повернення кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця, указаного на платіжній картці. В разі наявності простроченого кредиту строком повернення кредиту в повному обсязі є 211- й день з моменту виникнення такої заборгованості. Нарахування процентів за користування кредитними коштами після настання строку повернення кредиту в повному обсязі умовами кредитного договору не передбачено.

Для об'єктивного та повного дослідження наявних в справі доказів та правильного вирішення спору, апеляційний суд надавав можливість представнику позивача надати суду інформацію про строк дії картки виданої за кредитним договором №б/н ОСОБА_3, із якої вбачається, що термін дії картки 08/16.(а.с. 117)

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору, останній платіж на здійснення оплати заборгованості по кредитному договору відповідач здійснив 10.07.2014 року, після цього жодного платежу на погашення кредитної заборгованості не здійснював.

Зазначені обставини визнанні відповідачем в заяві від 29.01.2018 року (а.с.46) наданій ним суду першої інстанції про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що строком повернення кредиту в повному обсязі, з врахуванням умов і правил надання банківських послуг, є 211 -й день з моменту виникнення заборгованості, яким є 27.02.2015 року, банк звернувся з позовом 18.09.2017 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції, помилково визначив дату перебігу строку позовної давності з 10.07.2012 року, залишив поза увагою положення умов кредитного договору, відповідно до яких у разі виникнення заборгованості і непогашення її протягом 210 днів, днем повернення кредиту в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про пропуск банком строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку заборгованості проведеного позивачем, заборгованість ОСОБА_3 станом на 27.02.2015 рік становить: за кредитом - 215,00 грн, за відсотками за користування кредитом - 194 грн 01 коп., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необгрунтованою є вимога про стягнення нарахованої на ці проценти неустойки, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років, оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено статтею 259 ЦК України, тому положення пункту 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років не підлягають застосуванню.

Суд першої інстанції розглядаючи справу зазначеного не врахував та ухвалив рішення без повного і всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до положень ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішеня та ухвалення нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору, розмір яких пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 100,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 березня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 215 грн 04 коп., заборгованість за відсотками в сумі 194 грн. 01 коп., а всього кредитну заборгованість у розмірі 409 грн 05 коп., 100 грн судових витрат.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Пузанова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Т.Г.Чорна

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року

Головуючий Л.В. Базіль