Справа № 715/521/18
Провадження № 2/715/20/19
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренко В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока в залі суду справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ КБ «Надра», Стрюкової І.О. до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-
28 березня 2018 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження у даній справі та призначено судове засідання на 27 квітня 2018 року.
27 квітня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив постановити ухвалу про розгляд справи в загальному позовному провадженні та замінити та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та надав копію свідоцтва про зміну імені з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.
27 квітня 2018 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про призначення справи до розгляду за правилами загального провадження та призначено до підготовчого засідання на 07 травня 2018 року.
29 травня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про включення додаткових доказів по справі.
23 липня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до суду клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів.
23 липня 2018 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про продовження на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у даній справі.
23 серпня 2018 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про призначення справи до розгляду на 12 вересня 2018 року.
10 грудня 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі на час перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в медичному закладі.
10 грудня 2018 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про зупинення провадження по даній справі на час перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в Чернівецькому ОКОД.
02 січня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області надіслано нагадування Чернівецькому ОКОД про те чи перебуває ОСОБА_2, на стаціонарному лікуванні.
17 січня 2019 року від Чернівецького ОКОД надійшла відповідь, про те, що ОСОБА_2 на даний час не перебуває на стаціонарному лікуванні в Чернівецькому онкодиспансері.
18 січня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про поновлення провадження по даній справі та призначено судове засідання на 08 лютого 2019 року.
08 лютого 2019 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
05 березня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
19 березня 2019 року представник позивача ОСОБА_8 надіслав суду клопотання про призначення відео-конференції по даній справі.
19 березня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_8 про проведення судового засідання в режимі відео-конференції.
В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Надра» не з'явився, однак в позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у відсутності їх представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Вiдповiдачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 грудня 2007 року відповідно до укладеного та нотаріально посвідченого договору іпотеки ОСОБА_2, було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1.
Також, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором, відповідно до укладеного договору поруки від 24 грудня 2007 року, фінансовим поручителем виступила ОСОБА_4.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 2003цс15.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України вказані штрафи є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
За змістом ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до умов кредитного договору, положень ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язався повернути кредит та проценти у валюті договору - доларах США.
Виходячи з положень статті 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-190цс15 не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються.
Незаконною є сплата комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746 цс16.
При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
У відповідності до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід розподілити відповідно до задоволених вимог.
З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 2814,06 грн. з кожного.
На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ КБ «Надра», Стрюкової І.О. - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст судового рішення виготовлено 22 березня 2019 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.
СУДДЯ: