Провадження № 2/643/4498/19
29.10.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючої судді Букреєвої І.А. , за участю секретаря судового засідання Воловод К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 27 000 грн. та судові витрати 768 грн.40 коп. солідарно.
При цьому, позивач посилався на те, що 19 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у присутності ріелтора АН «Харків-Ріелтер» ОСОБА_3 був укладений договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 при цьому був також присутній працівник ФОП ОСОБА_4 Терьохін ОСОБА_5 . Відповідно до п. 5 вищезазначеного договору про наміри від 19.04.2019 року, який укладений в простій письмовій формі, сторони домовилися укласти договір купівлі вказаної квартири 03 червня 2019 року у нотаріуса Ребрової І.С. за адресою: АДРЕСА_2 не пізніше 17.00 год. З метою забезпечення взятих на себе зобов`язань укласти договір купівлі-продажу ОСОБА_1 був внесений авансовий платіж у розмірі 27 000 грн. в рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів; кошти були передані на зберігання до АН «Харків-Ріелтор ». Під час укладення договору про наміри , позивачу стало відомо, що у відповідача ОСОБА_2 заборгованість за комунальні платежі вказаного вище об`єкта нерухомості. Відповідно до п.10 Договору про наміри відповідач зобов`язаний був сплатити за комунальні послуги до 03.06.2019 року.
03.06.2019 року, у відповідності до Договору про намір, позивач прибув до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу, що підтверджується Свідоцтвом від 03.06.2019 року, виданим приватним нотаріусом Ребровою І.С. Цього ж для йому стало відомо, що комунальні платежі за об`єкт продажу не сплачені.
Вказані обставини стали причиною не укладення основного договору купівлі - продажу. У зв`язку з цим, вимагає від відповідачів повернути суму авансу у розмірі 27 000 грн.
Позивач вважає, що станом на час подачі позову, відповідачі продовжують зберігати вказані вище грошові кошти у себе без достатніх на то правових підстав.
Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на ст.1212 ЦК України щодо підстав повернення грошових коштів та на ст.533 ЦК України стосовно повернення їх в національній валюті за офіційним курсом Національного банку України.
Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.08.2019 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін.
Відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву.
Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги , об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України , суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що дійсно, 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про наміри укласти договір купівлі-продажу, відповідно до умов п.7 позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 27 000 грн. , що еквівалентна 1 000 дол. США, що підтверджується копією договору про наміри укласти договір купівлі-продажу , який було підписано сторонами. ( а.с. 10-11)
У відповідності до пункту 9 додатку до зазначеного договору ( а.с.12) сума авансового платежу отримана за договором про наміри від 19 квітня 2019 року та передана на зберігання - ОСОБА_3
03 червня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ребрової І.С. з наміром укласти договір купівлі - продажу квартири , що засвідчено нотаріусом ( а.с. 13) , але договір укладений не був з причин , в яких не встановлено вини позивача.
У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленого у постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 367/5511/16-ц: «Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами встановивши, що договір купівлі-продажу між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, прийшов до висновку про те, що отримана відповідачем грошова сума (забезпечуваний платіж) за договором про наміри підлягає поверненню позивачу.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Оскільки відповідно до договору про наміри сума була передана саме у гривні , суд стягує її у зазначеному розмірі у національній валюті . Таким чином, сума, яка підлягає поверненню відповідачем позивачу 27 000 грн.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню . Зазначена сума підлягає стягненню саме з особи , яка зберігає авансовий платеж у відповідності до договору ОСОБА_3 .
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, задовольняючи його вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме судового збору в сумі 768, 40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 533, 1212 ЦК України, ст.13, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У позові до ОСОБА_2 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Суддя