Справа № 183/7145/18
№ 2/183/1238/19
30 вересня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Будинкоуправління №1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
14 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона являється наймачем квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером №16 від 07.03.1991 року. Окрім позивача та її сина, у вказані квартирі зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , однак останній з 2001 року не проживає за місцем реєстрації.
Так, у 2001 році відповідач зібравши всі свої речі, переїхав проживати до м. Києва. Реєстрація відповідача в квартирі, без прийняття ним, як наймачем, участі в обслуговуванні, в тому числі у сплаті комунальних платежів, покладає на позивача додаткові витрати, до того ж реєстрація колишнього чоловіка в квартирі не дає можливості позивачу отримати житлову субсидію. У зв`язку із зазначеним позивач, посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням.
17 грудня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідною ухвалою суду від 22 березня 2019 року залучено в якості третьої особи у справі - Будинкоуправління №1 Гвардійської КЕЧ району.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с.24).
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.27).
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі ордеру №16 від 07 березня 1991 року ОСОБА_2 на сім`ю, яка складається із: дружина ОСОБА_1 та сина ОСОБА_4 , Гвардійською КЄЧ району було надано право на заняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
В зазначеній квартирі зареєстровані основний квартиронаймач ОСОБА_2 та його колишня дружина ОСОБА_1 , що стверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про місце реєстрації відповідача (а.с.12) та копією паспорту позивача (а.с.9).
У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 154 від 18.08.1999 року (а.с.7) .
Суду надано акт перевірки житлових умов квартири АДРЕСА_1 , складений 12.11.2018 року депутатом Гвардійської селищної ради, у відповідності до якого члени комісії, а також сусіди підтвердили той факт, що ОСОБА_2 , 1972 року народження не проживає за вказаною адресою з 2001 року, тобто понад 17 років, участі в оплаті комунальних послуг не приймає (а.с.8).
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України,докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України,суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України).
17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців.
Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_2 не проживаючи в наданому йому житловому приміщенні понад шести місяців, втратив право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, -
Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.