09 квітня 2019 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в особі
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
з участю секретаря судового засідання Ющук О.
представників позивача - адвоката ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та зобов»язання усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до договору дарування від 05 грудня 2017 року вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований та фактично проживає за даною адресою, натомість не є ні власником (співвласником даної квартири), ні членом сім»ї власника квартири. На її вимогу звільнити вказану квартиру відповідач не реагує, тому суд просила захистити її право власності на зазначене нерухоме майно шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою та зобов»язати його усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення.
10 квітня 2018 року у даній справі було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та зобов»язання усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення задоволено частково.
Усунуто перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою №43 у будинку №11 по вул.Кавказькій в місті Рівне,шляхом виселення ОСОБА_4. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок )грн.
ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою 12.06.2018 року про скасування заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 120188 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою і відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача.
Позивачка, та її представники в судовому засіданні підримали позовні вимоги викладені в позовній заяві. Додатково пояснили, що відповідач чинить перешкоди у вільному володінні та користуванні квартирою №43 у будинку №11 по вул. Кавказькій в місті Рівне, яка є особистою приватною власністю позивачки, чим порушує її законні права.
Заслухавши пояснення позивачки, її представників, дослідивши письмові докази по справі, в межах доводів позовних вимог суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, яке вона набула на підставі договору дарування укладеного між нею та ОСОБА_6 05 грудня 2017 року, що підтверджено договором дарування та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 5-6).
Також судом при розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 власника квартири в квартиру не впускає, двері не відчиняє, що стверджується актом від 29.01.2018 року (а.с. 26).
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.
Як встановлено судом позивач у справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.
Відповідач у справі ОСОБА_4 не є членом сім»ї позивачки ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є законним власником квартири АДРЕСА_2 , тому її право вільного володіння, користування та розпорядження майном гарантовано ст. 41 Конституції України та ст. 317, 319, 381 ЦК України.
Оскільки відповідач ОСОБА_4 у добровільному порядку відмовляється звільняти зайняту ним квартиру, не маючи при цьому законних підстав для подальшого використання даного приміщення для проживання, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають захисту в порядку визначеному ст. 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселились у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім»ї, тому в даному випадку власник повинен звертатись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.
Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., то відповідно до ст. 141 ЦПК України вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.280-283,352,354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та зобов»язання усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення - задоволити частково.
Усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою №43 у будинку №11 по вул. Кавказькій в місті Рівне Соловей ОСОБА_7 шляхом виселення ОСОБА_4.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок )грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач ОСОБА_4, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина