Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 725/166/16-ц

провадження № 61-12331св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2016 року у складі судді Галичанського О. І. та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 22 червня 2016 року у складі суддів: Чупікової В. В., Бреславського О. Г., Савчук М. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_4,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання поруки припиненою.

На обґрунтування позову зазначено, що 29 січня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 30 тис. доларів США на споживчі потреби. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань позичальником за вищевказаним кредитним договором 29 січня 2008 року між банком та позивачами, з кожним окремо, укладені договори поруки. Умовами договорів поруки визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителів змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителів.

Разом з тим, у грудні 2015 року вони отримали листи-вимоги банку про заборгованість позичальника станом на 18 грудня 2015 року у розмірі 9 813 долари 74 центи США та у розмові з позичальником їм стало відомо, що між банком та ОСОБА_4 укладено ряд додаткових угод до основного зобов'язання без їх відома.

Так, 09 лютого 2009 року додатковою угодою № 1 змінено графік повернення кредиту. Додатковою угодою № 2 від 08 травня 2009 року з 13 травня 2009 року по 12 травня 2010 року встановлено процентну ставку 9,5 % річних за користування кредитними коштами, а з 13травня 2010 року процентна ставка збільшилась до 13,9 % річних. Додатковою угодою № 3 від 31 жовтня 2013 року сторонами кредитного договору узгоджено процентну ставку на рівні 9,5 % річних.

Таким чином, з укладенням додаткової угоди № 2 від 08 травня 2009 року без відома та згоди поручителів збільшено процентну ставку за основним зобов'язанням, що в свою чергу призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, а тому з моменту укладення вказаної додаткової їх порука є припиненою за частиною першою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2016 року позов задоволено. Визнаноприпиненою з 08 травня 2009 року поруку за договором поруки № 175756 від 29січня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Визнаноприпиненою з 08 травня 2009 року поруку за договором поруки № 175757 від 29 січня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 Визнаноприпиненою з 08 травня 2009 року поруку за договором поруки № 175759 від 29січня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідності до пункту 2.1 договорів поруки № 175756, № 175757 та № 175759 від 29 січня 2008 року, умови яких є аналогічними, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Таким чином, внаслідок збільшення відсоткової ставки за умовами додаткової угоди № 2 від 08 травня 2009 року, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителів та їх згода на таке збільшення у відповідності до умов пункту 2.1, укладених з ними договорів поруки, банком отримана не була, а тому суд приходить до переконливого висновку, що з моменту укладення вказаної додаткової угоди порука позивачів припинена з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 22 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині дати припинення поруки із 08 травня 2009 року на 13 вересня 2010 року.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про припинення поруки через збільшення обсягу відповідальності поручителів внаслідок зміни основного зобов'язання є правильним. Проте, не відповідає обставинам справи та порушує норми матеріального права висновок суду щодо дати припинення поруки. Додаткова угода № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29січня 2008 року укладена між відповідачами 08травня 2009 року, але розмір процентної ставки без згоди поручителів підлягав збільшенню з 13 вересня 2010 року.Доводи апелянта про те, що заборгованість відповідача ОСОБА_4 за тілом кредиту виникла у березні 2015 року, заборгованість за процентамивиникла у вересні 2015 року,тобто в період часу, коли діяла процентна ставка у розмірі 8,5% відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №4 від 09 січня 2015 року, не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов?язань, у цьому випадку відповідальність поручителя настає лише у разі неналежного виконання цих зобов?язань позичальником та лише в межах несплачених щомісячних платежів. Окремі зобов?язання поручителів, коли діяла підвищена процентна ставка, припинились в силу припинення окремих зобов?язань боржника у зв?язку з їх виконанням, а відповідальність поручителів обмежується лише обсягом порушеного зобов?язання. Виходячи з дати пред?явлення позову та фактичних обставин справи зміст зобов?язань передбачає нарахування та щомісячне погашення заборгованості із застосуванням процентної ставки у розмірі 8,5 % із 09 січня 2015 року. Всі платежі, які нараховані до 09 січня 2015 року за іншою процентною ставкою, припинились у зв?язку з їх погашенням та не входять до змісту зобов?язання.

(2) Позиція позивачів

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зазначають, що укладенням додаткової угоди № 2 до кредитного договору збільшено відповідальність поручителів без їх згоди, а тому порука припинилася на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 29 січня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 30 тис. доларів США на споживчі потреби зі сплатою 9,5 % річних на строк до 26 січня 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань позичальником за вищевказаним кредитним договором 29 січня 2008 року між банком та позивачами, з кожним окремо, укладені договори поруки. Умовами договорів поруки визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителів змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителів. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Статтею 553 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент укладення договорів поруки) встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

08травня 2009 року між відповідачами укладено Додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29січня 2008 року,за умовами якої з 13 травня 2009 року по 12 травня 2010 року дієпроцентна ставка9,5 % річних за користування кредитними коштами, а з 13травня 2010 року процентна ставка збільшуєтьсядо 13,9 % річних. Невід'ємною частиною цією Додаткової угоди є Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, відповідно до графи № 4 якого розмір процентів з 08травня 2009 року складає 20 015доларів 25 центівСША замість 14 356доларів 08 центівСША, визначених в Додатку № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0, який 29січня 2008 року отримала відповідач ОСОБА_4 таза повернення яких поручилися позивачі.

09 вересня 2010 року між відповідачами укладено Додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року, невід'ємною частиною якої є Додаток №1 до цієї Додаткової угоди. Відповідно до Додатку №1 щомісячний платіж на погашення кредиту зріс із 250 доларівСША до 268 доларів 08 центівСША з березня 2011 року та до 393долари 08 центівСША з лютого 2017 року.

Додатковою угодою № 3 від 31 жовтня 2013 року між сторонами кредитного договору узгоджено процентну ставку на рівні 9,5 % річних, а у разі звільнення з роботи відповідача ОСОБА_4 - 13,9 % річних. Невід'ємною частиною цієї Додаткової угоди є Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, відповідно до графи № 4 якого розмір процентів з 31 жовтня 2013 року складає 19 289 доларів 50 центів США.

Додатковою угодою № 4 від 09 січня 2015 року між сторонами кредитного договору узгоджено процентну ставку на рівні 8,5 % річних з 09 січня 2015 року.

Таким чином, додаткова угода № 2 до кредитного договору змінює забезпечене порукою зобов'язання шляхом підвищення розміру процентів за кредитом та розміру щомісячних платежів за кредитом, що збільшує обсяг відповідальності та потребує згоди поручителів на таке збільшення.

Суди дослідили умови та обсяг відповідальності позивачів щодо виконання забезпеченого їх порукою зобов'язання та з урахуванням повного й всебічного з'ясування обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеною апеляційним судом датою припинення поруки - 13 вересня 2010 року - з огляду на зміст додаткової угоди № 2 до договору про надання споживчого кредиту, за умовами якої процентна ставка збільшується до 13,9 % річних з 13 травня 2010 року.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає зміні в частині визначення дати припинення поруки із 13 вересня 2010 року на 13 травня 2010 року.

Доводи касаційної скарги банку про те, що окремі зобов?язання поручителів, коли діяла підвищена процентна ставка, припинились в силу припинення окремих зобов?язань боржника у зв?язку з їх виконанням, а відповідальність поручителів обмежується лише обсягом порушеного зобов?язання після 09 січня 2015 року, коли вже діяла процентна ставка у розмірі 8,5 %, безпідставні, оскільки порука позивачів припинилася внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителів із 13 травня 2010 року, а тому зміна умов основного зобов?язання після цієї дати не впливає на чинність поруки.

Таким чином, доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність судових рішень у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення апеляційного суду підлягає зміні в частині визначення дати припинення поруки із 13 вересня 2010 року на 13 травня 2010 року на підставі статті 412 ЦПК України.

В іншій частині рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному розгляді справи частині залишаються без змін за статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 22 червня 2016 року змінити в частині визначення дати припинення поруки із 13 вересня 2010 року на 13 травня 2010 року.

В іншій частині рішення апеляційного суду Чернівецької області від 22 червня 2016 року та рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2016 року в незміненій при апеляційному розгляді справи частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик