Ухвала

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 333/3148/18

провадження № 61-10601ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , опікуном якої вона призначена, в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, який в подальшому було уточнено.

Позивач є матір`ю загиблої ОСОБА_3 , а малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого заявлено позов, є сином загиблої, а також онуком позивача.

13 грудня 2017 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме: відшкодування витрат на поховання у розмірі 11 000,00 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 38 400,00 грн, відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 222 400,00 грн.

15 березня 2018 року відповідач сплатив на користь позивача страхове відшкодування у загальному розмірі 49 400,00 грн, з яких 38 400,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди та 11 000,00 грн відшкодування витрат на поховання. 14 березня 2018 року відповідач листом за вих. № 1005/18 повідомив представника позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на користь малолітнього утриманця загиблої ОСОБА_3 страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, у розмірі 115 200,00 грн, що складається з 36 місячних мінімальних розмірів заробітної плати у 2017 році. Також просила стягнути пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 15 березня 2018 року по 13 червня 2018 року у розмірі 9 765,17 грн, втрати від інфляції у розмірі 2 198,94 грн та 3% річних у розмірі 861,63 грн.

Крім того, позивач, уклавши 14 травня 2018 року з ТОВ «Компанія «АВТОПОМІЧ» договір про надання правничої допомоги, просила стягнути з відповідача 6 400,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 , діючої в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , суму грошових коштів у розмірі 128 025,74 грн, яка складається із: 115 200,00 грн страхового відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника; 9 765,17 грн пені за прострочення сплатити страхового відшкодування; 2 198,94 грн інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 861,63 грн 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування. В задоволенні інших заявлених вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019 року рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25 січня 2019 року у цій справі скасовано в частині стягнення пені в сумі 9 765,17 грн, інфляційних збитків в сумі 2 198,94 грн, 3 % річних в сумі 861,63 грн та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення залишено без змін.

11 червня 2019 року ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019 року в указаній вище справі.

У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення першої інстанції, стягнути судові витрати, понесені у суді апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 128 025,74 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Верховним Судом також ураховано, що вказана справа належить до категорії малозначних за ціною позову в силу прямої вказівки в законі.

Обгрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що наявність такого рішення може слугувати незаконній відмові страховими компаніями у виплаті страхового відшкодування десяткам потерпілих, які постраждали в дорожньо-транспортних пригодах та зазначає, що справа має виняткове значення, оскільки предметом розгляду є стягнення відшкодування по шкоді завданій смертю дочки позивача.

Посилання у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для позивача не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки рішення першої інстанції в частині стягнення основної виплати в розмірі 115 200 грн набрало законної сили.

Доводів щодо впливу рішень судів попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, на формування єдиної правозастосовної практики не наведено, заявником не зазначено даних щодо фундаментального значення цього питання, тому підстави для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України відсутні.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький