Ухвала

25 жовтня 2019 року

місто Київ

справа № 542/1428/18

провадження № 61-18612ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, голова Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 15 жовтня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 Здійснено розподіл судових витрат. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Проте, заявником у порушення пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України не сформульовано належним чином процесуальну вимогу касаційної скарги, що має відповідати статті 409 ЦПК України щодо повноваження касаційного суду.

Згідно зі статтею 409 ЦПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право:

- залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

- скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

- скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

- скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;

- скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині;

- у передбачених Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;

- у передбачених Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої статті 409 ЦПК України.

Відповідно до змісту касаційної скарги, заявником ставиться питання про перегляд судом касаційної інстанції виключно рішення суду першої інстанції. Наведене свідчить про необхідність заявнику уточнити процесуальну вимогу касаційної скарги, викласти її відповідно до вимог статей 392, 409 ЦПК України, ураховуючи, що постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року залишено без змін оскаржуване заявником рішення суду першої інстанції.

Додатково Верховний Суд роз`яснює, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185,390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, голова Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк до 25 листопада 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний