Справа № 148/523/18
Провадження № 22-ц/801/1841/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуСправа № 148/523/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Марчук В.С., Міхасішина І.В., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року, ухвалене суддею Ковганичем С.В. в м. Тульчині, повне рішення складено 13 червня 2019 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Служби у справах дітей Тульчинської райдержадміністрації Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27.05.2014. У шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю.

Позивач вважає, що мати дітей веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, не приділяє належної уваги вихованню дітей, може по кілька днів бути відсутньою вдома, щодо неї регулярно надходять скарги від інших громадян, а також вона неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Всі турботи щодо виховання дітей здійснюються лише бабусею та, в міру можливостей, ним.

Зазначає, що через віддаленість свого місця проживання він не має можливості належним чином дбати про своїх дітей, однак, він регулярно надсилає кошти на лікування дітей, неодноразово сам приїздив із Закарпатської області та відвозив дітей на обстеження в лікарню у м.Вінниці. За місцем проживання він характеризується позитивно, має впорядкований будинок, намірений робити все необхідне, щоб надати дітям повний та всебічний розвиток.

Ухилення відповідача від свого обов`язку щодо належного виховання та утримання дітей стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач свідомо ухиляється від виховання та утримання дітей, а догляд за ними здійснює їх бабуся та в міру можливостей позивач; судом не взято до уваги докази, надані позивачем; судом не було задоволено клопотання позивача про допит у якості свідків дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, необхідних для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 03.11.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 травня 2014 року розірвано (а.с.6).

ОСОБА_5 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , виданих повторно 14.10.2013 (а.с.7,8).

Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 04.02.2015, ОСОБА_5 змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_6 (а.с.9).

Діти проживають разом із відповідачем в АДРЕСА_1 .

Неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є учнями 4 класу (на момент звернення до суду із вказаним позовом) Печерської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Тульчинського районної державної адміністрації Вінницької області.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

У Декларації ООН прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Визначення поняття «позбавлення батьківських прав» міститься в п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, відповідно до якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п. 16 Постанови).

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В суді першої інстанції було досліджено та надано оцінку наступним доказам.

Згідно копії довідки-характеристики, виданої виконкомом Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 12.01.2018 №22, ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 в житловому будинку покійного діда ОСОБА_7 . За час проживання на території сільської ради проявила себе з негативної сторони, часто зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, не приділяє уваги належному вихованню дітей, дебоширить, обзиває матір нецензурними словами, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Склад її сім`ї: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.13).

Відповідно до копії відповіді на адвокатський запит, виданої виконавчим комітетом Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 12.01.2018 №5, ОСОБА_2 здійснює догляд за дітьми, але не завжди належним чином. На одному подвір`ї в іншому будинку проживає мати ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , яка постійно здійснює догляд за дітьми. В будинку є всі необхідні речі для проживання, діти забезпечені одягом та шкільним приладдям. Медичний огляд діти проходять регулярно (а.с.12).

Відповідно до інформації, викладено в листі служби у справах дітей Тульчинської райдержадміністрації Вінницької області від 17.01.2018 №01/9-34/1, при проведенні обстежень умов проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було встановлено, що діти проживають зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та бабусею по АДРЕСА_1 в одноповерховому житловому будинку, який складається із трьох житлових кімнат, коридору та веранди. В кімнатах тепло, затишно та охайно. Опалення пічне, паливом (дровами) домогосподарство забезпечене. Для дітей створені окремі спальні місця. Одягом та взуттям діти забезпечені. Для навчання та виконання домашніх завдань у дітей є письмові столи, які забезпечені необхідним канцелярським приладдям. Загалом за результатом зафіксованого, в домогосподарстві створені належні умови для повноцінного розвитку, відпочинку та виховання дітей. На території домогосподарства розташований ще один житловий будинок, який складається з трьох житлових кімнат, коридору та веранди, в якому до зимового періоду проживали діти з матір`ю, оскільки він у зв`язку з пошкодженням димоходу не опалюється, тому сім`я проживає з бабусею. Також за результатом проведення перевірок ознак, які б вказували на жорстоке поводження з дітьми або ж на наслідки будь-яких видів насильств виявлено не було (а.с.16).

Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконкомом Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 05.05.2018 №420, ОСОБА_2 за час проживання на території сільської ради проявила себе з нейтральної сторони, працює сезонно, недостатньо приділяє уваги вихованню дітей (а.с.47).

Згідно характеристик, виданих Печерською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Тульчинської районної ради Вінницької області 05.05.2018 за №43 та №44, ОСОБА_4 , 2007 року народження, та ОСОБА_3 , 2008 року народження, мають навчальні досягнення достатнього рівня, систематично відвідують заняття, шкідливих звичок не мають, мають добрий загальний розвиток. Мати приділяє належну увагу вихованню дітей (а.с.45,46).

Відповідно до довідки №512, виданої Тульчинською ЦРЛ 04.06.2018, ОСОБА_2 на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті не перебуває і за медичною допомогою не зверталась (а.с.44).

Суд першої інстанції, належним чином оцінивши вказані докази та встановивши відсутність свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, взявши до уваги, що відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки ОСОБА_2 щодо своїх дітей, а також свідомого її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, а також не доведено аморальної поведінки відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не було спростовано надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, позивач в свою чергу у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не довів факту ухилення ОСОБА_2 від своїх батьківських обов`язків та наявності вини у її діях, у зв`язку із чим у відповідача не виник обов`язок (право) спростовувати зазначені обставини.

На вимогу ч. 5 ст. 19 СК України ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року витребувано в Служби у справах дітей Тульчинського районного державної адміністрації Вінницької області висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

У вказаному висновку від 28.10.2019 №01.01-40/1997 зазначено, що згідно довідки-характеристики сільської ради №678 від 07.10.2019 ОСОБА_2 у 2018 році проявила себе з позитивної сторони, неофіційно весь час працює, достатньо приділяє уваги вихованню дітей, є членом батьківського комітету школи, не вживає алкогольних напоїв. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 від 04.10.2019 та рішення засідання опікунської ради при виконкомі Печерської сільської ради від 07.10.2019 слідує, що діти забезпечені належними умовами проживання, мають всі шкільні приладдя, місце для виконання уроків, що їсти і одягнутися, в будинку чисто та охайно, сім`я забезпечена дровами на зиму. У рішенні засідання опікунської ради при виконкомі Печерської сільської ради від 07.10.2019 зазначено, що у зв`язку з покращенням житлових умов проживання малолітніх дітей та виправленням поведінку їх матері (постійно займається вихованням дітей та здійснює за ними належний догляд, піклується про стан їхнього здоров`я, забезпечує дітей всім необхідним для повноцінного проживання та харчування, не вживає алкогольних напоїв, постійно працює) опікунська рада визнала за недоцільне позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав. Працівниками служби у справах дітей також було здійснено виїзд до сім`ї ОСОБА_2 та проведено обстеження умов проживання.

Тульчинська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, прийшла до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

Даний висновок узгоджується із вказаною вище інформацією служби у справах дітей, викладеної в листі від 17.01.2018, а отже підстави для скасування рішення суду першої інстанції, в тому числі з інших підстав, відсутні.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що щодо відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Твердження скаржника про неодноразове притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та наявність скарг на її поведінку з боку інших осіб не беруться апеляційним судом до уваги з огляду на наступне.

Так, із відповідей Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП України у Вінницькій області від 09.09.2016 слідує, що ОСОБА_2 (відповідач) систематично зверталася в органи поліції із повідомленнями про сварки та непорозуміння з членами сім`ї. Також від позивача надходило ряд звернень про неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків та перешкоджання йому у вихованні та спілкуванні з дітьми.

З відповіді відділення поліції від 22.01.2018 слідує, що протягом 2016-2018 років до відділення поліції надходили заяви від ОСОБА_1 .

Вказаним відповідями спростовуються доводи апеляційної скарги про регулярне надходження від інших громадян скарг на ОСОБА_2 , оскільки повідомлення до поліції надходили від колишнього чоловіка.

Вказані обставини свідчать лише про неприязні стосунки між сторонами у справі, та ніяк не свідчать про неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Крім того, у вказаних відповідях зазначено, що у 2016 році ОСОБА_2 тричі притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та ст. 184 КУпАП, а також один раз у 2017 році - 23.11.2017 за ст. 173-2 КУпАП.

Однак, в матеріалах справи відсутні відповідні постанови національної поліції чи суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вказаними статтями, з яких можна було б встановити обставини вчинення нею таких правопорушень та чи взагалі піддавалася вона адміністративному стягненню.

Також не встановлено, що ОСОБА_2 притягалася до адміністративної відповідальності у 2018 році.

Посилання в апеляційній скарзі як на підставу для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав на те, що відповідач згідно довідки сільської ради від 12.01.2018 негативно характеризується є безпідставними, оскільки дана довідка суперечить довідці-характеристиці від 05.05.2018, виданою сільською радою через п`ять місяць після попередньої.

Крім того слід зазначити, що як зазначено у висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, згідно довідки-характеристики від 07.10.2019 Печерської сільської ради ОСОБА_2 за 2018 рік проживання на території сільської ради проявила себе з позитивної сторони.

Голослівними є доводи апеляційної скарги про те, що догляд за дітьми ними здійснює їх бабуся та позивач, оскільки вони не підтвердженні матеріалами справи.

Та обставина, що діти проживали з матір`ю у будинку бабусі у зимовий період через відсутність в їх будинку опалення, про що зазначено у листі служби у справах дітей від 12.01.2018, не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та ніяк не свідчить про те, що відповідач не облаштовує власне житло. Крім того, будинок відповідача та будинок її матері знаходиться на території одного домогосподарства.

Також колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не з`ясував думку дітей при вирішенні позову, оскільки відповідно до змісту ст. 171 СК України врахування думки дитини при вирішенні спору є правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи вік неповнолітніх дітей, а також конфліктність у відносинах між батьками, з`ясування їх думки у даному питанні може мати для них негативні психологічні наслідки.

Судом першої інстанції також було враховано думку служби у справах дітей, яка заперечила щодо задоволення клопотання про допит в судовому засіданні неповнолітніх дітей.

Всі надані та дослідженні в судовому засіданні докази у їх сукупності не свідчать про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що в свою чергу виключає необхідність з`ясування думки дітей. При цьому, сама лише думка дітей при вирішенні спору не має вирішального впливу на остаточне рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 такими, що слугують беззаперечними та достатніми підставами для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.С. Марчук

І.В. Міхасішин