ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2292/19 Справа № 208/5334/16 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, Управління екології та природних ресурсів Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Благоустрій» про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, Управління екології та природних ресурсів Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Благоустрій» про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Біля будинку росте дерево, яке своїми гілками пошкоджує дах, будинку, внаслідок чого відбувається залиття її квартири і вона не може нею користуватися. Всі її звернення до відповідача про спиляння дерева, не надали результату, тому вважає, що омолодження дерева, яке проведено відповідачем, не вирішує питання нею заявлене і дерево підлягає спилянню. З урахуванням уточнень, просила зобов`язати відповідачів солідарно усунути перешкоди їй у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом ліквідації (знищення, спиляння) дерева тополя, розташованого на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача № 1 на її користь 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача № 2 на її користь 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди; усі судові витрати покласти на відповідача № 1 (а.с.2-5, 65-69).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, Управління екології та природних ресурсів Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Благоустрій» про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди - відмовлено (а.с.162-164).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі (а.с.171-176).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.10.1997 року, виданим органом приватизації ВАТ «Баглійкокс» (а. с. 13).

01.07.2015 року та 19.08.2015 року позивач звернулась до КЖЕП «Оріон» із заявою, зокрема, із заявами про видалення дерева, що росте з боку спальної кімнати позивача тополі, відстань від осі стовбура якої до зовнішньої стіни будинку становить 4,5 м, радіус крони більше 5 м, оскільки листя, гілки, а у період цвітіння - також і тополиний пух, у великій кількості падають і накопичуються на рубероїдному покритті над спальною кімнатою, що призводе до пошкодження такого покриття та, в свою чергу, до протікання дощової води в кімнату позивача на стелі і стіні (а. с. 11 12).

Згідно відповіді КЖЕП «Оріон» від 09.09.2018 року, роботи по обрізанню аварійних та сухих гілок дерев не передбачено діючим тарифом квартирної плати, підприємством було направлено листа до Департаменту ЖКГ з проханням залучення спеціалізованої організації до виконання даного виду робіт (а. с. 8).

28.09.2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про видалення вказаного дерева до директора Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва міської ради (а.с. 10). Згідно відповіді директора Департаменту від 26.10.2015 року, у зв`язку з тим, що на той час використано кошти, які було виділено з міського бюджету на утримання зелених насаджень, розташованих на прибудинкових територіях, питання обрізки дерев за адресою позивача залишається на контролі. Повторно, 19.03.2016 року у відповіді Департаменту вказано, що у зв`язку з великим обсягом робіт зі знесення та обрізки дерев, виконати такі дії за адресою позивача у раніше запланований термін не виявляється можливим, наступну інформацію буде надано до 19.03.2016 року (а.с. 7).

21.08.2016 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 складений акт, згідно якого гілки дерева тополя знаходяться на крівлі будинку, опале та згниле листя та гілки засмітили зливостік й рубероїдне покриття, що призводить до пошкодження крівлі (а.с. 6).

Згідно акту обстеження зелених насаджень від 23.09.2016 року, складеного комісією, призначеною рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 26.03.2014 року № 65 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 26.07.2012 року № 277 «Про утворено постійно діючої комісії з обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню у м. Дніпродзержинську», дереву тополя за адресою: АДРЕСА_2 було проведення омолодження у 2016 році, воно знаходиться в задовільному стані та видаленню не підлягає (а.с. 46).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою доказів перешкоджання у користуванні належного їй майна квартирою АДРЕСА_3 не надано, також не надано доказів пошкодження будь-якого належного їй на праві власності майна, тобто квартири, з боку відповідачів, не надано доказів пошкодження належного їй майна, квартири АДРЕСА_3 (відсутні акти про залиття квартири з причини пошкодження даху, розбиття скла у вікнах від гілок дерева, яке позивач прохає ліквідувати, тощо…), що дах будинку АДРЕСА_2 не є складовою власності позивачки, а тому позовні вимоги позивачки щодо порушення з боку відповідачів № 1 та № 2 її права користування належним їй майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , просила, усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом ліквідації (знищення, спиляння) дерева тополя, розташованого на прибудиноквій території будинку АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК право власності складається з трьох складових: права володіння, права користування і права розпорядження майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачем не наведено в чому саме полягає перешкода у розпорядженні майном (вона позбавлена можливості відчужити його, тощо), так само, як і користування (вона не може потрапити до квартири , використовувати її за призначенням, тощо).

Колегія суддів не може прийняти до уваги, доводи апеляційної скарги, що велике дерево, яке росте безпосередньо перед її вікном і своєю життєдіяльністю руйнує дах над її кімнатою, заважає їй користуватися своєю квартирою за власним розсудом, через те, що це дерево заважає їй, без перешкод і в повному обсязі користуватися всіма перевагами її квартири, у тому числі, наприклад, видом з вікна її спальні на вулицю. Зазначене є обмеженням її права власності, тобто права безперешкодного котирування своїм майном. Вказані обставини, насамперед, є особистим суб`єктивним відчуттям. Апелянт трактує норми чинного законодавства на власний розсуд та в зручний для себе спосіб.

Доводи апеляційної скарги, що стан даху будинку впливає на стан квартири власника, а при пошкодженні даху, затіканні води у квартиру, на стінах, стелі утворюються плями, цвіль і грибок, який приводить до руйнування цегельної кладки будинку, отже можна стверджувати, що споживчі якості квартири погіршуються та псується її інтер`єр, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідних доказів, що в квартирі позивачки на стелі чи стінах утворилися плями, цвіль або грибок, апелянт не надала. Таким чином, ці доводи є виключно припущенням апелянта.

Доводи апеляційної скарги, що дерево тополь, що знаходиться біля будинку позивачки, руйнує дах будинку, не підтверджено відповідними належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта на докази, що знаходяться на а.с. 9, 10, 11, 12, зокрема, заяви позивача КЖЕП Оріон, КП ДМР Керуюча компанія по обслуговуванню житлового фонду, а також до департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, в яких зазначено, що дерево тополя руйнує дах, не приймається судом, як належний доказ, оскільки зазначені заяви написані власне позивачем та не вважається відповідними доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на відповіді КП КМР УКОЖФ та Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва міської ради, в яких зазначено, про необхідність капітального ремонту даху будинку, колегія суддів звертає увагу, проте, як вбачається з відповіді, необхідність ремонту, виникла у зв`язку зі зношуванням матеріалів внаслідок тривалої експлуатації, будь-якого зв`язку з деревом, що росте біля будинку встановлено не було.

Посилання апелянта на Наказ Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року №105 Про затвердження Правил змісту зелених насаджень у населених пунктах України не можна прийняти до уваги, оскільки на час висадки дерева тополя, він не був чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч. 1 ст. 81 ЦПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: