Справа № 461/3053/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1394/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2017 рокув складі судді Волоско І.Р. в справі за позовомГалицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівського комунального підприємства "Цитадель-Центр", Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ін. про зобов'язання до вчинення дій,-

встановила:

В березні 2017 року позивач Галицька районна адміністрація ЛМР звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.08.2017 року, відповідно до якої пред'явлено вимоги і до ОСОБА_7, просив зобов»язати відповідачів за власні кошти привести квартиру НОМЕР_1 та горище будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Вимоги обґрунтовані тим, що реконструкція квартири відповідачем ОСОБА_4 проведена самовільно, з порушенням будівельних норм, без належного погодження. Висновком міжвідомчої комісії Галицького району зобов'язано ОСОБА_4, як власника квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, за власні кошти привести квартиру НОМЕР_1 та горище будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану. Даний висновок затверджено розпорядженням голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 23.01.2014 року № 21 «Про приведення квартири НОМЕР_1 та горища будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану». Оскільки відповідачі не привели квартиру в попередній стан, просив позов задовольнити, зобов»язати їх в примусовому порядку вчинити відповідні дії.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2017 року позов задоволено повністю.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_7 за власні кошти привести квартиру НОМЕР_1 та горище будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4

Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначає, що розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 23.01.2014 року про зобов'язання ОСОБА_4 привести квартиру НОМЕР_1 та горище на АДРЕСА_1 у судовому порядку скасовано, оскільки він ще до винесення зазначеного розпорядження відчужив квартиру, відтак не є ї власником та не може здійснювати будівельних робіт.

Крім цього, звертає увагу на те, що зважаючи на суб'єктний склад у спірних правовідносинах, Галицька районна адміністрація не наділена повноваженнями щодо вимог у приведенні приміщення до попереднього стану, оскільки відповідний об'єкт належить особі на праві приватної власності і таке право не скасовано, тому вважає, що суд першої інстанції не встановив, які саме права позивача порушено.

На думку апелянта, висновок суду про порушення ОСОБА_4 прав позивача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради є помилковим.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_13, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 07.12.2018 року судової повістки (т.2 а.с. 127), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, представник ОСОБА_13 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із перебуванням 26.03.2019 року у господарському суді Волинської області на розгляді 4 справ.

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.08.2013 року у справі № 876/11322/13, яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 року, визнано протиправною та скасовано реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт № ЛВ0, зареєстровану ІДАБК у Львівській області 13.08.2012 року та визнано протиправною і скасовано реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ЛВ2, зареєстровану ІДАБК у Львівській області 05.10.2012 року, що спростовує доводи сторони відповідача про те, що на час початку робіт з реконструкції у ОСОБА_4 були всі належні дозволи та Декларація про початок будівельних робіт.

Крім цього, акти ЛКП «Цитадель - Центр», складені протягом 2013 року свідчать про те, що на попередження про припинення реконструкції та здійснення самовільного будівництва відповідач ОСОБА_4 не реагував.

Зважаючи на те, що будинок АДРЕСА_1 є пам'яткою культурної спадщини, суд також застосовував положення ЗУ «Про охорону культурної спадщини».

Таким чином, врахувавши, що юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, суд прийшов висновку про те, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні ЛКП «Цитадель-Центр».

Квартира НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 до лютого 2017 року належала на праві власності відповідачу ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 248).

Зокрема, згідно довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописку від 20.02.2014 року № 532 власник квартири ОСОБА_4 (Витяг про реєстрацію права власності № 26909454 від 04.08.2010 р.) (т. 1 а.с. 5).

Протилежні доводи апелянта є безпісдатвними та не заслуговують на увагу.

Із інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 24.02.2017 року власником спірної квартири є ОСОБА_7.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявні і інші копії документів (Інформаційні довідки), які засвідчують право власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 за іншими особами, зокрема ОСОБА_14, ТзОВ «Туристична компанія Прем»єр Круїз», ТзОВ «Компанія «Нові проекти» (т.1 а.с. 71, 300-301, 304-305).

Згідно технічної характеристики квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, її площа станвить 83,1 кв.м. (т. 1 а.с. 207).

24.12.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» надіслало мешканцям квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 попередження з приводу термінового надання пояснення щодо проведення робіт з реконструкції квартири з розширенням за рахунок площі горища (т. 1 а.с. 6).

Згідно Акту від 25.12.2013 року власник квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 на попередження щодо дачі пояснень не з»явився (т. 1 а.с. 7).

Цього ж дня, 25.12.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» повторно надіслано відповідне попередження, однак згідно Акту від 30.12.2013 року власник ввартири не з»явився (т. 1 а.с. 8-10).

Відповідно до Ату обстеження технічного стану квартири від 30.12.2013 року, провівши обстеження технічного стану будинку НОМЕР_2 та квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, комісія встановила, що квартира розташована в мансардному приміщенні трьохповерхового будинку, а суть перепланування полягає у самовільному захопленні частини горища будинку (т. 1 а.с. 11).

Актом-попередження від 31.12.2013 року ОСОБА_4 запропоновано терміново привести квартиру до попереднього стану (т. 1 а.с. 12).

Згідно висновку міжвідомчої комісії при Галицькій районній адміністрації ЛМР від 14.01.2014 року (витяги із протоколу № 1 ), затвердженого розпорядженням голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 23.01.2014 року № 21 «Про приведення квартири НОМЕР_1 та горища будинку НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 до попереднього стану», відповідача ОСОБА_4 - власника квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, 53 зобов'язано за власні кошти привести квартиру НОМЕР_1 та горище будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану (т. 1 а.с. 13-14).

Відповідач ОСОБА_4 розпорядження не виконав, квартира АДРЕСА_1 не приведена до попереднього стану, протилежні докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, звертаючись з позовними вимогами позивач Галицька районна адміністрація Львівської міської ради покликалась на те, що відповідач ОСОБА_4 самовільно здійснив реконструкцію квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, захопивши частину горища.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням відповідач ОСОБА_4 свої доводи зводить виключно до того, що до часу винесення розпорядження про приведення квартири до попереднього стану, така була ним відчужена, вважає, що права позивача не порушені відтак позивач не наділений правом вимоги.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004 року, чинній на момент звернення з цим позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004 року) як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України у редакції від 18.03.2004 року).

В свою чергу, справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01 листопада 2016 року № 977, позивач є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 06 липня 2006 року № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» (зі змінами) згідно з чинним законодавством.

У вказаному Положенні передбачені повноваження районної адміністрації, до яких, зокрема, належать: управління майном на території району, що належить до власності територіальної громади міста, у встановлених міською радою та виконавчим комітетом межах (пункт 4.1.2); звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, що втратили право на користування жилими приміщеннями; виселення громадян та юридичних осіб з самовільно зайнятих нежитлових приміщень, на які не були укладені договори оренди, про демонтаж самочинного будівництва; з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень (пункт 4.5.1).

Як орган місцевого самоврядування Галицька районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

У даній справі Галицька районна адміністрація звернулася з позовом про зобов'язання відповідача ОСОБА_4, як власника квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, за власні кошти привести квартиру НОМЕР_1 та горище будинку НОМЕР_2 до попереднього стану.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18.

На переконання колегії суддів, спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом демонтажу самовільної реконструкції квартири, а не здійснення ним права власника житлового приміщення.

Таким чином, справа за позовом такого суб'єкта владних повноважень, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Наведене дає підстави для висновку про те, суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, а саме статті 15 ЦПК України (у редакції чинній на час звернення з позовом та розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно із частинами першою та другою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду за правилами КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2017 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівського комунального підприємства "Цитадель-Центр", Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, та ін. про зобов'язання до вчинення дій - закрити.

Роз'яснити позивачу Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в користь ОСОБА_4 1760 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк