ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9325/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/312/19 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 302080000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Романюк Х.Ю.

з участю представника ОСОБА_2 - адвоката

ОСОБА_3, представника ПАП "Перемога" -

Нацюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/9325/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2018 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Братасюком В.М., за позовом ОСОБА_2 до приватного агропромислового підприємства "Перемога", ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, Довжанська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі - продажу майнового паю,-

ВСТАНОВИЛА:

27.07.2017 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 25.03.2008 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який діяв в особі директора ПАП"Перемога", було укладено договір купівлі - продажу майнового паю. Однак, ОСОБА_5 здійснив продаж своєї частки майнового паю особі, яка не є співвласником розпайованого майна бувшого колгоспу "Перемога", реорганізованого в спілку власників с. Довжанка Тернопільського району, і не мала першочергового права на викуп майнових паїв. ОСОБА_2 зазначила, що вона є співвласником частки майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, тому мала переважне право на купівлю частки ОСОБА_5, однак відповідач в порушення вимог ст. 362 ЦК України не повідомив її про намір продати свою частку. Вважає, що ОСОБА_5 порушив її переважне право на купівлю частки майнового паю, тому просила перевести на неї права та обов'язки покупця за договором купівлі - продажу майнового паю від 25.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що діяв в особі директора ПАП "Перемога".

Представники відповідача ПАП «Перемога» Нацюк М.В., Островська О.Н., а також відповідач ОСОБА_5 подали відзиви на позов, у яких просили відмовити у його задоволенні. Так, ОСОБА_5 зазначив, що у 2008році пайовики СВП с.Довжанка продали свої майнових паї ПАП «Перемога», Також і він уклав договір купівлі-продажу від 25.03.2008 р. Про це було відомо усім пайовикам, оскільки оголошення розміщувались на дошці оголошень адміністративного будинку в с.Довжанка. Тому вважає, що позивачка пропустила позовну давність, що застосовується до вимоги про переведення прав та обов*язків покупця за договором купівлі-продажу майнового паю.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.12.2018 р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАП «Перемога», ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, Довжанська сільська рада Тернопільського району про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі - продажу майнового паю від 25.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що діяв в особі директора ПАП «Перемога» - відмовлено.

30.01.2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка вказала, що судом не враховано того, що ОСОБА_5 відповідно до ст. 362 ЦК України письмово не повідомив її про намір продати свою частку іншій особі, тобто продаж відбувся із порушенням її переважного права на купівлю майнового паю. Також позивачка зазначила, що суд дав невірну оцінку обставинам, на які вона посилалась при зверненні з позовом, зокрема з приводу наявності в ОСОБА_7 майнового паю та щодо перетворення СВП с. Довжанка в приватне агропромислового підприємства "Перемога".

Директор ПАП "Перемога" Нацюк М.В. подав відзив на позов указуючи, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що майновий пай є особистою (а не спільною частковою) власністю відповідача, тому при укладенні договору купівлі - продажу майнового паю між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який діяв в особі директора ПАП "Перемога", позивачка не мала переважного права на його купівлю і відповідач не зобов'язаний був повідомляти про свій намір відчужити пай.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 є власником майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, що стверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1, виданим Довжанською сільською радою від 21 лютого 2003 року. Згідно даного свідоцтва вона володіє часткою майна пайового фонду Спілки власників паїв с.Довжанка.

Відповідач ОСОБА_5 також мав право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства Спілки власників паїв с.Довжанка, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_1, виданий 22 лютого 2003 року Довжанською сільською радою, Тернопільського району.

25.03.2008року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що діяв в особі директора ПАП «Перемога», укладено договір купівлі-продажу майнового паю, згідно якого ОСОБА_5 продав ПАП «Перемога» майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства Спілки власників паїв с.Довжанка Тернопільського району.

21.02.2003 троку Довжанською сільською радою було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_2

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Відповідно п. 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що кожен із співвласників майнових паїв має право скористатись своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій май з паями інших співвласників, отримати майно в натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новоствореної юридичної особи; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно в натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай в натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використовувати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом. За п.15 Порядку при виділенні майнових паїв в натурі окремим особам при виділенні майна в натурі у їх індивідуальну власність чи групі осіб у спільну часткову власність у їх свідоцтвах про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства вчиняється відповідна відмітка. Свідоцтва з зазначеними відмітками про виділення майна в натурі у відповідну власність можуть бути підставою для оформлення співвласниками права власності на зазначене майно в установленому порядку.

Судом установлено, що належне ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, на підставі якого майновий пай було відчужено відповідачу, не містить жодних відміток про наявність у нього на праві спільної часткової власності будь - якого конкретного майна, як індивідуально визначеного об'єкта (а.с. 18).

Представники сторін в судовому засіданні підтвердили, що члени сільськогосподарського товариства, в тому числі і сторони, не отримували у власність будь-яке індивідуально визначене майно із майнового фонду.

Таким чином, до виділення на зазначені майнові сертифікати у передбаченому законом порядку конкретного майна сторони є лише співвласниками майнових паїв, а не співвласниками конкретного майна, тому положення ст.362 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються.

Враховуючи те, що пай є особистою, а не спільною частковою власністю члена підприємства, колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що при укладенні 25 березня 2008 року договору купівлі-продажу майнового паю між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у позивача не існувало переважного права на придбання паю, тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд дав невірну оцінку обставинам по справі, зокрема, щодо перебування в статутному капіталі ПАП "Перемога" з 20.04.2000 року по 02.10.2008 р. майнового паю ОСОБА_7, з приводу перетворення СВП с. Довжанка в ПАП "Перемога", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даному випадку ці обставини не впливають на вирішення спору.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14.12.2018 р.- залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в тих межах, які ними понесені.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 15.04.2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи