ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2848/19 Справа № 202/582/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Караул О.А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнювався, до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 10.05.2013 року вона під впливом психологічного тиску з боку відповідачки, погроз кримінального переслідування за фактом нібито крадіжки грошей відповідачки з її квартири написала розписку в тому, що взяла у неї в борг грошові кошти в розмірі 14 250,00 доларів США, які насправді одержані не були.

Позивача зазначала, що психологічна обстановка при укладенні правочину була дуже напружена та пов'язана з сильним і тривалим психологічним тиском на неї з боку відповідачки.

Лише надзвичайна стресова ситуація створена відповідачкою в період з 10.05.2013 року та яка продовжувалась до 27.05.2013 року, пов'язана з незаконним правочином призвела до укладення 10.05.2013 року оспорюваного правочину, та надалі 17.05.2013 року спроби самогубства.

Так, позивачка з відповідачкою проживали в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 при цьому позивачка жила в квартирі № 367 на 4 поверсі, а відповідачка в квартирі № 358 на першому поверсі будинку. Були дружні стосунки, також дружили їхні діти. 08.05.2013 року відповідачка попросила позивачку допомогти прибратися на кладовищі її померлого чоловіка, після чого повертаючись з дітьми додому попросила для свого сина іграшку (рогатку) погратися, обіцяла повернути наступного дня.

Наступного дня, 09.05.2013 близько 16:00 відповідачка гостювала у позивачки вдома за адресою: АДРЕСА_1. Святкували День Перемоги, були разом, та близько 20:00 відповідачка пішла від позивачки до себе додому.

Наступного дня, 10.05.2013 року близько 9:00 позивачка підійшла до квартири відповідачки, подзвонила, остання винесла та повернула їй іграшку дитини, після чого позивачка повернулася додому разом з матір'ю ОСОБА_4, яка прийшла, до позивачки в гості, та в цей час зайшла в під'їзд будинку і бачила як відповідачка відчинила двері квартири та повернула ОСОБА_1 іграшку дитини (рогатку).

Надалі, позивачка 10.05.2013 року близько 12:45 спускаючись з дітьми по сходинах надвір (вела дітей на прогулянку) помітила що двері в квартирі відповідачки відчинені та подзвонила відповідачці, повідомила про це. Хвилин через 5-10 відповідачка приїхала, але замість подякувати звинуватила позивачку в тому, що нібито вона шляхом підбору ключа проникла до її квартири АДРЕСА_1 та викрала 15 000,00 доларів США. Відповідачка одразу викликала міліцію та вимагала від позивачки повернути зазначену суму грошових коштів, інакше погрожувала кримінальною відповідальністю, вказавши на позивачку як на злочинця.

Позивачка була дуже збентежена такою поведінкою відповідачки, якою вважала за подругу, але піддалася сильному психологічному тиску з боку відповідачки, яка казала, що позивачка остання, яка знаходилася біля квартири, що саме вона є злочинцем, що її посадять до в'язниці.

Після звинувачень з боку відповідача позивачка в 14:45 10.05.2013 року подзвонила батьку ОСОБА_5 по телефону НОМЕР_1, та повідомили про обставини, та про те що її звинувачують у крадіжці великої суми грошей. ОСОБА_5 в цей час знаходився в гостях у свого брата ОСОБА_6 АДРЕСА_1, але отримавши о 14:45 тривожний телефонний дзвінок від доньки -Позивачки одразу поїхав додому та одразу у цей день близько 15:30 приїхав до Позивачки додому, де вона знаходячись у збудженому нервовому стані розповіла батьку про її звинувачення. При цьому позивачка, яка зазвичай була психологічно врівноваженою вже була у розпачі.

Батько позивачки - ОСОБА_5 запропонував піти разом до відповідачки додому та з'ясувати обставини у чому звинувачують позивачку.

У цей же день 10.05.2013 року близько 16:20 позивачка разом з батьком ОСОБА_5 прийшла до відповідачки додому. При цьому ОСОБА_5, для того щоб уберегтися від можливих звинувачень та протиправних дій з боку відповідачки попросив сою дружину ОСОБА_4 (мати позивачки) та сусідку ОСОБА_7 бути весь час на зв'язку та слухати розмову, що буде йти з відповідачкою. При цьому перед входом до квартири відповідачки ОСОБА_5 о 16:19 подзвонив на телефон ОСОБА_4 - НОМЕР_2 (яка прийнявши дзвінок слухала всю розмову та весь час залишалася на зв'язку), та з ввімкнутим на розмову телефоном ОСОБА_5 позивачка з ним зайшли до квартири відповідачки (остання відчинила їм двері та впустила до квартири).

В цей час в квартирі були лише відповідачка та її мати, запропонували зайти до кухні, де відбулася розмова. На запитання ОСОБА_5 в чому та на яких підставах звинувачують ОСОБА_1 відповідачка одразу сказала що звинувачує саме позивачку, так як та остання була в квартирі. Згодом розмова перейшла в напружену конфліктну фазу. ОСОБА_1, яка до цього мала спокійний характер, психічно та психологічно врівноважена, зривів не було. Вже після залякування та доведення відповідачкою у стресовий стан на підставі звинувачення у крадіжці та під тиском, що у неї відберуть дітей 10.05.2013 року вона опинилася у вкрай тяжкому психологічному стані. Відповідачка вимагала у позивачки сплати їй велику суму грошей в розмірі 15 000,00 доларів США (пізніше порахував якісь свої записи та конверти відповідачка назвала меншу суму 14 250,00 доларів США).

Грошей в такій сумі у позивачки не було, через що відповідачка почала вимагати їй написати розписку на суму 14 250,00 доларів США (що начебто взяла в борг на 1 місяць) в обмін на не притягнення саме позивачки до кримінальної відповідальності за поданою відповідачкою до міліції заявою про крадіжку.

Батько позивачки - ОСОБА_5, бачучи що позивачка знаходиться у вкрай стресовому стані у нервовому зриві погодився також з написанням такої розписки, щоб вивести доньку з нервового зриву та згодом у спокійній обстановці розібратися. При цьому запропонував щоб у розписці підписалися свідки, на що відповідачка погодилася. ОСОБА_5 припинив дзвінок з ОСОБА_4 та подзвонив сусідці ОСОБА_7 попросив прийти бути свідком у розписці. ОСОБА_7, попередньо чуючи всю розмову погодилася та зайшла до квартири відповідачки, яка на той час була не замкнена.

Враховуючи що відповідачка професійно займалася адвокатською діяльністю, була фахівцем у галузі права, побоюючись тісних на той час стосунків відповідачки із працівниками правоохоронних органів та допускаючи її реальну здатність вплинути через це на об'єктивність слідства з метою позбавлення позивачки волі на строк від трьох до шести років, перебуваючи в дуже заляканому та розгубленому стані, позивачка, опинившись у стані стресу та нервового зриву вимушено в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 написала вищезазначену боргову розписку, за якою грошей насправді не отримувала. Відповідачка у свою чергу розписалася в розписці в тому, що заяву за фактом крадіжки не подає.

Одразу після написання розписки батько позивачки - ОСОБА_5 попросив ОСОБА_7 позичити гроші. ОСОБА_7 бачучи стан ОСОБА_1 погодилася, та сходивши додому в цей же день пішла додому та приблизно через 30 хвилин повернулася з грошима (позивачка у цей час з батьком залишалися у відповідачки), принісши 3 260,00 доларів США та передала їх ОСОБА_1

У цей же час позивачка маючи вимогу від відповідачки віддати суму 14 250,00 доларів США, знаходячись у стресовому стані, з подавленою волею, під впливом психологічного тиску, залякувань вимушена була передати на вимогу відповідачки гроші в сумі 3 260,00 доларів США під розписку від 10.05.2013 року в тому, що вона отримала від позивачки ці гроші та заяву за фактом крадіжки не подає.

На цьому конфліктна ситуація зменшилася, домовилися прийти до відповідачки та розібратися спокійно у конфлікті, що це помилка яка потребує з'ясування. Але прийшовши до відповідачки 13.05.2013 року позивачка з батьком почули від неї що ситуація змінилася та мають негайно повернути залишок грошей за розпискою, бо будуть викликати в слідчий відділ, сіла в машину та поїхала. Це також чула ОСОБА_4, яка була недалеко.

Після цього у позивачки був знову нервовий зрив, батьки забрали позивачку з дітьми до себе за адресою: АДРЕСА_1

Залишок коштів позивачка знайти так і не змогла, з огляду на що відповідачка звернулась до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про вжиття заходів до невстановленої особи, яка 10.05.2013 року в період часу з 11:00 до 12:30 годин шляхом підбору ключа проникла до її квартири, звідки таємно викрала гроші в сумі 15 000,00 доларів США, після чого з місця скоєного злочину зникла, чим заподіяла їй майнову шкоду на зазначену суму. При цьому вказала на позивачку, як на особу, яка могла скоїти цей злочин. Того ж дня, 10.05.2013 року даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002684 з попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 185 КК України та до квартири позивачки почалися численні візити працівників правоохоронних органів.

Після цих подій позивачка, не маючи можливості витримати психологічний тиск 17.05.1016 року вчинила спробу самогубства та потрапила до Дніпропетровської міської багатопрофільної клінічної лікарні № 4 з отруєнням.

З огляду на щоденні погрози відповідачки, а також з огляду на важкий психологічний стан після отруєння батька позивачки - ОСОБА_5 зібрав по знайомих ще 10 990,00 доларів США, які з відома позивачки віддав відповідачці під розписку від 27.05.2013 року.

Психологічна обстановка при укладенні правочину була дуже напружена та пов'язана з сильним і тривалим психологічним тиском на позивачу з боку відповідачки.

До зазначеної події позивачка мала спокійний врівноважений характер, легко входила в контакт та спілкування до інших осіб, мала довіру до тих з ким тривало спілкується та входить у дружні довірливі стосунки.

Лише надзвичайна стресова ситуація створена відповідачем в період з 10.05.2013 року та яка продовжувалась до 27.05.2013 року, призвела до укладення 10.05.2013 року оспорюваного правочину та надалі 17.05.2013 року спроби самогубства.

ОСОБА_1 мала спокійний характер, психічно та психологічно врівноважено, зривів не було. Лише після залякування та доведення відповідачкою у стресовий стан на підстав звинувачення у крадіжці та під тиском, що у неї відберуть дітей 10.05.2013 року вона опинилася у вкрай тяжкому психологічному стані. Під гнітом обставин, що для залагодження ситуації вона має ще віддати велику суму грошей більше 10 000,00 доларів СІІІА, яких не мала, ОСОБА_8 знаходилася у тривалому стресовому стані, що призвело до спроби самогубства 17.05.2013 року. Саме написання розписки 10.05.2013 року відбувалося ОСОБА_1 у стані стресу та нервового зриву після звинувачення її відповідачкою у крадіжці. При цьому доказом є також лист, підписаний ОСОБА_1 в лікарні 18.05.2013 року після спроби самогубства. Стресова ситуація виникла на фоні психологічного тиску з боку відповідача при написанні розписки та погрозою посадити її та відібрати дітей, здати в інтернат. Стан ОСОБА_1 в період написання розписки та в подальшому 17.05.2013 року та в наступні дні є нетиповим для її поведінки. Раніше впливу від інших осіб такого не було та таких стресових станів ОСОБА_1 не відчувала.

ОСОБА_5, як батько, бачучи 10.05.2013 року такий стресовий стан ОСОБА_1 дуже за неї переживав та був здатен у той момент на все та погодився віддати великі гроші, які зайняв у знайомої для того щоб у цю мить вивести доньку із стресового стану та розбиратися із цією ситуацією в майбутньому у більш спокійному стані.

Всі ці факти є взаємопов'язані за підставами, подіями та часом, та у сукупності показують на вкрай критичний стан ОСОБА_1 у штучно створеній стресовій ситуації, та послідовно показують на розвиток стресу та його причини, і умови написання оспорюваної розписки. За відсутності обставини реального кримінального переслідування Позивача в якості підозрюваної особи, психологічного тиску та шантажу з боку відповідачки Позивачка не написала б такої Розписки взагалі.

Події спроби самогубства 17.05.2013 року нерозривно пов'язані з подіями оспорюваного правочину та показують на глибокий стресовий стан позивачки та її нетипову поведінку до вимушеної сплати великої суми грошей її батьками, та її переживання з цього приводу.

Отримавши від позивачки гроші, відповідачка того ж дня 27.05.2013 року у її присутності склала письмову заяву з проханням припинити кримінальне провадження відносно позивачки, оскільки нібито тепер вважає її непричетною до скоєння осудного злочину, а гроші нібито знайшла в своїй квартирі в іншому місці, про яке відразу не згадала, із якою 31.05.2013 року звернулася до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Після цього відповідачка виїхала зі своєї квартири, до цього часу не поверталася, теперішнє місце її перебування їй не відоме.

06 червня 2013 року постановою заступника начальника СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 кримінальне провадження № 0002684 за фактом крадіжки в квартирі відповідачки було закрито.

При цьому, відповідачка не зверталася до органу досудового розслідування із заявою про те, що вона сама забула зачинити двері та сама порушила обстановку в квартирі, оскільки зі змісту заяви відповідачки крім факту крадіжки вбачалося, що нібито невідома особа шляхом підбору ключа проникла до її житла, двері її квартири були відкриті та у самій квартирі порушена обстановка. Таким чином, достатніх підстав для закриття кримінального провадження в частині незаконного проникнення до житла з попередньою кваліфікацією ч.1 ст. 162 КК України в суб'єктів права проведення досудового розслідування не було.

Всі ці факти є взаємопов'язані за підставами, подіями та часом, та у сукупності доказують правову позицію позивачки, ураховуючи той факт, що за відсутності обставини реального кримінального переслідування позивачки в якості підозрюваної особи, психологічного тиску та шантажу з боку відповідачки, позивачка не написала б такої розписки взагалі.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд визнати письмовий правочин - боргову розписку, надану 10.05.2013 року нею відповідачці, недійсним як вчиненим під впливом насильства, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що згідно розписки від 10.05.2013 року, ОСОБА_1 отримала в борг у ОСОБА_10 14 250,00 доларів США та зобов'язалася повернути на протязі місяця. У розписці зазначені свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 разом з їхніми підписами.

Згідно ксерокопії зазначеної розписки, у її нижній частині знаходиться дописка ОСОБА_10, відповідно до якої заяву за фактом крадіжки в її квартирі не подає.

Згідно розписки від 10.05.2013 року, в якій зазначений свідок ОСОБА_5, ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 3 260,00 доларів США в рахунок погашення боргу перед нею на підставі виданої нею розписки від 10.05.2013 року. Заяву за фактом крадіжки в її квартирі не подає.

Згідно розписки від 27.05.2013 року, ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 10 990,00 доларів США в рахунок погашення боргу за розпискою від 10.05.2013 року.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого 25.03.2016 року Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ актовий запис № 156, ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 Прізвище дружини після реєстрації шлюбу "Бреже".

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0002684, а саме протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.05.2013 року слідує, що ОСОБА_10 заявила, що 10.05.2013 року з 11:00 до 12:30 невстановлена особа таємно, шляхом підбору ключа до замку дверей тамбурної перегородки кв. 357, 358 буд.18 по пр. Миру, проникла в її квартиру по пр. Миру, 18/358, звідки викрала грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США.

Того ж дня, до ЄРДР були внесені відповідні відомості з правовою кваліфікацією ч.3 ст. 185 КК України, при чому особа, яка підозрюється у вчиненні крадіжки не встановлена.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 10.02.2013 року, остання повідомила, що 10.05.2013 року близько 13:00, виходячи на прогулянку з дитиною помітила, що двері до квартири № 358 відчинені, в квартирі нікого не було, а речі всі розкидані, після чого вона зателефонувала ОСОБА_10, яке вже під'їжджала додому.

Протоколи допитів інших свідків та потерпілої відомостей, що вказують на підозру у крадіжці грошей ОСОБА_1 не містять.

Згідно заяви ОСОБА_10 від 31.05.2013 року, остання просить закрити кримінальне провадження № 0002684 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки вона знайшла грошові кошти в іншому сховищі та висновок щодо зникнення грошей в сумі 15 000,00 доларів зробила передчасно.

Згідно постанови прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська від 06.06.2013 року кримінальне провадження № 0002684 закрито на підстав заяви потерпілої ОСОБА_10

Також встановлено, що згідно медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні КЗ "ДМБКЛ №4" ДОР з 17.05.2013 року по 23.05.2013 року у зв'язку з отруєнням карбофосом внаслідок спроби самогубства.

Згідно висновку за результатами дослідження з використанням поліграфу, що здійснений експертом-поліграфологом ОСОБА_12 06.11.2017 року, ОСОБА_1 вранці 10.05.2013 року від ОСОБА_10 не отримувала валюту в розмірі 14 250,00 доларів США.

Згідно висновку про результати поліграфічного тестування, що здійснений спеціалістом по роботі з поліграфом ОСОБА_13. 20.10.2017 року, ОСОБА_5 на питання чи передавав він 10.05.2013 року ОСОБА_10 15 000,00 доларів, відповів «ні». На думку поліграфолога значимих реакцій не виявлено.

З висновку за результатами дослідження з використанням поліграфу, що здійснений експертом-поліграфологом ОСОБА_12 18.12.2017 року слідує, що 10.05.2013 року ОСОБА_5 домовлявся з ОСОБА_10 про спільне відвідування 13.05.2013 року РВВС Індустріального району м. Дніпро з метою ознайомлення з матеріалами слідчих дій (у відношенні крадіжки 15 000,00 доларів США у ОСОБА_10 громадянкою ОСОБА_1М.). 13.05.2013 року ОСОБА_5 отримав усну відмову від ОСОБА_10 про спільне відвідування відділу міліції.

Згідно характеристики з місця роботи, ОСОБА_1 характеризується позитивно, добре працювала не тільки у звичайній, але і в стресовій ситуації, завжди зберігає оптимізм, витримку і позитивне ставлення до роботи і колег. Її ніхто не бачив «що вийшла із себе». Коли справи йшли погано, вона зберігала витримку і своєю поведінкою заспокоювала оточуючих. Її зрілість і вміння контролювати емоції - одна з причин того, що колеги прагнуть працювати спільно з нею над проектами.

Згідно характеристики з місця проживання, ОСОБА_1 характеризується позитивно, ввічлива, врівноважена, чемна, емоційно стійка до звичайних побутових стресових ситуацій, чутлива до дітей та турботлива до батьків. Разом з тим в травні-червні 2013 року приходячи до батьків АДРЕСА_2 була помічена у сильно збудженому, знервованому, стресовому стані, що було відчутно при спілкуванні з нею.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивачка просить визнати письмовий правочин недійсним як вчинений під впливом насильства, а не оспорює його на тій підставі, що грошові кошти насправді позивачкою не отримувалися, оскільки вказані обставини мають значення за наявності відповідної позовної вимоги щодо встановлення безгрошовості позики, тобто з метою визнання договору позики неукладеним відповідно до ст. 1051 ЦК України, та виходять за коло обставин, що мають значення для вирішення позовної вимоги, що розглядається судом. Суд при цьому не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення насильства на неї з боку відповідачки 10.05.2013 року, що мав наслідком написання спірної розписки.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко