Номер провадження: 22-ц/813/448/19
Номер справи місцевого суду: 496/635/18
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ковальова С.В. на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ковальов С.В. звернувся до суду з поданням, в якому просив звернути стягнення на нерухоме майно за виконавчим листом № 2-3489/2010, виданим 17.02.2012 року Київським районним судом м.Одеси, а саме земельну ділянку, загальною площею 0,090 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. від 03.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2276.

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавчий лист №2-3489/2010, виданий 17.02.2012 року Київським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» суми заборгованості у розмірі 348783,80 грн. 19.08.2017 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54550153. В ході проведення виконавчих дій головним державним виконавцем не виявлено за боржником рухомого майна, грошових коштів або доходів, на які можливо звернути стягнення для погашення вказаної заборгованості. 16.02.2018 року від ПАТ «ОТП Банк» до Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області надійшла заява з проханням звернутись до суду з поданням у порядку ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», з якої вбачається, що іпотечне майно, а саме земельна ділянка, загальною площею 0,090 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2008 року за боржником в установленому законом порядку не зареєстрована у зв`язку з чим, неможливо звернути на неї стягнення в рахунок погашення боргу. Враховуючи викладене, головний державний виконавець просить звернути стягнення на зазначену земельну ділянку.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.02.2018 року в задоволенні подання Головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, головний державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Ковальов С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22.02.2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В скарзі виконавець зазначив, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинами справи.

В судове засідання, призначене на 16 жовтня 2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні подання головного державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на яку головний державний виконавець просив звернути стягнення, перебуває в іпотеці в ПАТ «ОТП Банк», тому стягувач вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено Законом України «Про іпотеку».

Проте, з таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується у зв`язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику до виконання рекомендованою кореспонденцією, що відповідає вимогам ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» яка зазначає, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник належним чином ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, однак до теперішнього часу рішення суду - не виконано, ОСОБА_1 жодного разу не намагався сплатити заборгованість за кредитами або вчинити інші дії, спрямовані на добровільне (самостійне) виконання рішень судів.

В результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», рухомого майна, грошових коштів, цінностей, належних боржнику, на які може бути звернено стягнення для погашення заборгованості за виконавчими документами - не виявлено.

Відповідно до Договору іпотеки №PML-502/078/2008 від 03.06.2008 року забезпеченням виконання зобов`язань перед ПАТ «ОТП Банк» виступає нерухоме майно, а саме: - земельна ділянка, загальною площею 0,090 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ), що належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу № 2276 від 03 червня 2008 року.

Однак, всупереч положенню п.4.5 ст.4 договору іпотеки №PML-502/078/2008 від 03.06.2008 року, боржник ОСОБА_1 у 180-ти денний термін з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки не здійснив державну реєстрацію свого права власності на предмет іпотеки, таким чином право власності на земельну ділянку, площею 0.090 га. кадастровий номер, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ), не зареєстровано за Боржником в установленому законом порядку, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки, для погашення заборгованості перед Банком за судовим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Також відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не були з`ясовані всі обставини справи.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали з порушенням процесуального права чи неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ковальова С.В. - задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23.10.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький