Справа № 347/2323/18
Провадження № 22-ц/4808/491/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П, Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 29 січня 2019 року, в складі судді Гордія В.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 06.05.2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час шлюб між ними розірвано і діти перебувають на її вихованні та утриманні. Вказує, що відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо належного утримання дітей та у добровільному порядку надавати достатньо коштів на їх утримання відмовляється. Просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі по 3000 грн. на сина ОСОБА_4 та по 3500 грн. щомісячно на сина ОСОБА_5.

Рішенням Косівського районного суду від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі - 1800 грн. щомісячно та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі - 1300 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Стягнення аліментів розпочато з 22.11.2018 року, з моменту звернення з позовом до суду.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції не повно з'ясував реальний майновий стан відповідача, вказує, що в користуванні у відповідача перебувають транспорті засоби «Тойота Прадо» д.н.з. НОМЕР_1, «Мерседес Бенц Спринтер» д.н.з. НОМЕР_2, а також причіп двоосьовий д.н.з. НОМЕР_3.

Твердження відповідача про те, що він проживає в будинку дідуся не відповідає дійсності оскільки будинок побудований на протязі останніх років за час перебування відповідача та апелянта у шлюбі.

Апелянт вказує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, судом не в повній мірі враховано вимоги ст.182 СК України щодо обставин та даних, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, а не тільки матері.

Вважає, що дане рішення суду не забезпечуватиме у достатній мірі інтереси їх дітей.

Апелянт просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не має.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 підтримала вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 заперечили доводи апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1,2,5 ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивачка разом із дітьми проживають у господарстві своїх батьків, тимчасово не працює та здійснює догляд за дітьми, відповідач натомість є особою працездатного віку, а тому взмозі сплачувати аліменти щомісячно на кожну дитину.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бувше подружжя, від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу з серпня 2018 року проживають зматір»ю ОСОБА_2 в с. Смодна, Косівського району. Добровільно питання утримання неповнолітніх дітей сторонами не врегульовано.

Позивач пред'явила позов про стягнення з відповідача коштів на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач не надає коштів на утримання дітей для забезпечення гармонійного їх розвитку, хоча має можливість таку допомогу надавати.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував що неповнолітні діти проживають з матір»ю ОСОБА_2 у с. Смодна у господарстві її батьків, яка тимчасово не працює та здійснює догляд за дітьми, розмір прожиткового мінімуму в Україні для дітей відповідного віку встановлений на 2019 рік та дійшов висновку за доцільне про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі по 1800 грн. на утримання сина ОСОБА_4 та по 1300 грн. на утримання сина ОСОБА_5, що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України.

Прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» для дитини віком до 6 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., с 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн.

Таким чином, виходячи із обов»язку обох батьків у рівній мірі утримувати дітей суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у сумі не меншій ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилання апелянта на те, що суд не в повній врахував майновий стан відповідача не заслуговують на увагу, оскільки зібраними доказами у справі встановлено, що відповідач є людиною молодого віку, працездатним, на утриманні інших осіб не має, має нерегулярний мінливий дохід ( час від часу виїжджає за межі України), будь-яких доказів щодо наявності у нього на праві власності нерухомого майна та транспортних засобів суду не представлено. Відповідач не заперечує факт користування транспортними засобами які належать його родичам та проживання у будинку належного на праві власності його діду.

Про наявність транспортних засобів у користуванні відповідача підтверджено самим апелянтом в апеляційній скарзі, згідно доводів скарги ОСОБА_3 в офіційних документах будучи допитаним в якості потерпілого у кримінальному провадженні по факту викрадення грошових коштів та ювелірних виробів відповідач підтвердив факт користування транспортними засобами та проживання у житловому будинку в с. Малий Рожин, а не перебування їх у власності.

Необгрунтованими є також посилання апелянта на те, що суд при визначенні розміру аліментів не взяв до уваги що у відповідача на праві власності є земельна ділянка площею 0,1509 га в с. Тюдів Косівського району, оскільки як встановлено судом та не заперечується сторонами вказана земельна ділянка придбана ними під час перебування у шлюбі і на даний час у провадженні суду перебуває справа про поділ майна подружжя.

Доводи апелянта про те, що відповідач проживає в будинку який побудований ними на протязі останніх років за час перебування у шлюбі не підтверджені правовстановлюючими документами на вказаний житловий будинок, а тому вказані обставини потребують доказування при розгляді позову про поділ майна подружжя.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не наведено доказів які не враховані судом першої інстанції та які б давали підстави для висновку про стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі ніж призначив суд першої інстанції.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що рішення суд постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 29 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко