Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 441/273/16-ц

провадження № 61-21828св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укртелеком»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Ференц О. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») в особі Львівської філії ПАТ «Укртелеком» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 16 вересня 1985 року вона працювала електромеханіком електрозв'язку у Львівській філії ПАТ «Укртелеком»,

07 листопада 2000 року звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з сімейними обставинами і поновлена на роботі 02 липня 2001 року.

04 лютого 2016 року її звільнили з роботи у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вказане звільнення вважала незаконним, оскільки порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати в товаристві, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Крім того, вона довше працює у товаристві.

Зазначала, що у зв'язку з відмовою роботодавця про залишення її на роботі і психологічним тиском на неї її керівництва, погіршився стан її здоров'я і вона хворіла три місяці (з 28 жовтня 2015 року по 29 січня 2016 року). Після виходу 01 лютого 2016 року на роботу на неї знову чинився психологічний тиск з боку керівників і тому вона вимушена була звертатися до прокуратури м. Городок Львівської області у зв'язку з такими діями її керівництва. 04 лютого 2016 року її примусили отримати трудову книжку. Після цього її стан здоров'я погіршився, про що внесено відповідний запис у її амбулаторну книжку. Вказувала, що свідомо жодних документів не підписувала і не давала згоди на її скорочення.

Посилаючись на викладене та з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд скасувати наказ № 60/к від 04 лютого 2016 року про звільнення її з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, поновити її на роботі електромеханіком електрозв'язку станційно-лінійної дільниці № 2 м. Городок Львівської філії ПАТ «Укртелеком», стягнути з Львівської філії ПАТ «Укртелеком» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодування за погіршення стану її здоров'я та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 було належним чином, із дотриманням вимог законодавства повідомлено про майбутнє вивільнення, неодноразово їй пропонувалися для ознайомлення переліки вакансій по ПАТ «Укртелеком» (як по Львівській філії, так і по цілому підприємству), було отримано із дотриманням вимог статті 43 КЗпП України згоду профспілки на розірвання трудового договору. При звільненні позивача із займаної посади, яка була скорочена, не було допущено порушень чинного законодавства про працю, дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтею 49-2 КЗпП України, тобто не було допущено порушень прав та законних інтересів позивачки, а тому підстав для задоволенню позову про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі немає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи, вірно застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду справи, передбаченої ЦПК України 2004 року.

При цьому погодився з висновком районного суду про те, що ОСОБА_2 було належним чином, із дотриманням вимог законодавства повідомлено про майбутнє вивільнення, неодноразово їй пропонувалися для ознайомлення переліки вакансій по ПАТ «Укртелеком» (як по Львівській філії, так і по цілому підприємству), було отримано із дотриманням вимог статті 43 КЗпП України згоду профспілки на розірвання трудового договору. При звільненні позивача із займаної посади, яка була скорочена, не було допущено порушень чинного законодавства про працю, дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтею 49-2 КЗпП України, тобто не було допущено порушень прав та законних інтересів позивачки, а тому підстав для задоволенню позову про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у березні 2017 року,

ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 27 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укртелеком» в особі Львівської філії ПАТ «Укртелеком» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при розгляді справи не було взято до уваги обставини про те, що в станційно-лінійній дільниці № 2

м. Городок ті функції, які вона виконувала, виконують інші працівники з нижчою кваліфікацією та стажем роботи. Їй не було запропоновано іншу посаду з характером роботи, яку вона виконувала до звільнення. Також суди не витребували докази для прийняття обґрунтованого і законного рішення та не надали їм оцінки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Львівської філії

ПАТ «Укртелеком» на касаційну скаргу ОСОБА_2, у якому вона просила залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційно-лінійної дільниці № 2 м. Городок районного центру телекомунікацій № 133 м. Яворів Львівської філії ПАТ «Укртелеком»

з 16 вересня 1985 року (а. с. 3).

31 серпня 2015 року директором ПАТ «Укртелеком» видано наказ № 733 «Про скорочення штату працівників підрозділів Львівської філії ПАТ «Укртелеком» та внесення змін до штатного розпису», яким наказано у зв'язку з впровадженням пристроїв для моніторингу аналогових об'єктів та на підставі наказу ПАТ «Укртелеком» від 30 червня 2015 року № 550 «Щодо впровадження систем моніторингу аналогових об'єктів в ПАТ «Укртелеком» з 02 листопада 2015 року скоротити штат працівників районного центру телекомунікацій № 133 м. Яворів Технічного департаменту Львівської філії, а саме: вивести з 02 листопада 2015 року зі штатного розпису станційно-лінійної дільниці № 2 м. Городок, Станційно-лінійної дільниці № 4

м. Пустомити районного центру телекомунікацій № 133 м. Яворів Технічного департаменту Львівської філії штатні одиниці за наступними посадами - 46750 В. Станційно-лінійна дільниця № 2 м. Городок - електромеханік станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії - 3 штатні одиниці (пункт 5 наказу) (а. с. 46).

На виконання наказу директора ПАТ «Укртелеком» № 733 від 31 серпня 2015 року директором Львівської філії ПАТ «Укртелеком» 31 серпня

2015 року видано наказ № 1223 «Про попередження працівників Технічного департаменту про майбутнє звільнення», в якому наказано попередити в термін до 02 вересня 2015 року про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку із скороченням штату відповідно до законодавства України працівників районного центру телекомунікацій м. Яворів - пункт 16 ОСОБА_2

(а. с. 49).

Вищезгадані накази не оскаржувалися, не були скасованими, а відтак є чинними.

Встановлено й те, що у відповідності з вимогами статті 49-2 КЗпП України

04 вересня 2015 року ОСОБА_2 була ознайомлена з текстом попередження про майбутнє звільнення шляхом зачитування, проте підписувати попередження відмовилася в присутності трьох працівників Львівської філії ПАТ «Укртелеком», про що складено відповідний акт

(а. с. 51, 52).

Як вказано у попередженні, у випадку відсутності на роботі 05 листопада 2015 року ОСОБА_2 буде звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням працівників протягом наступних п'яти робочих днів після виходу на роботу.

04 вересня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися з переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 01 серпня

2015 року, проте ОСОБА_2 відмовилася в присутності трьох працівників Львівської філії ПАТ «Укртелеком», про що було складено відповідний акт (а. с. 53-68).

24 вересня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 21 вересня

2015 року, проте вона знову відмовилася в присутності трьох працівників Львівської філії ПАТ «Укртелеком», про що було складено відповідний акт від 24 вересня 2015 року (а. с. 71-76).

08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 05 жовтня

2015 року, проте і на цей раз вона відмовилася в присутності трьох працівників Львівської філії ПАТ «Укртелеком», про що було складено відповідний акт від 08 жовтня 2015 року (а. с. 77-79, 81).

26 жовтня 2015 року директором Львівської філії ПАТ «Укртелеком» було направлено подання профспілковій організації Львівської філії ПАТ «Укртелеком» на отримання згоди на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з ОСОБА_2 (а. с. 82).

Згідно із повідомлення голови профспілкової організації Львівської філії ПАТ «Укртелеком» № 25-133 від 09 листопада 2015 року ОСОБА_2 не з'явилася на засідання президії профспілкового комітету по причині тимчасової непрацездатності (а. с. 83).

Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_2 перебувала на лікарняному з 28 жовтня 2015 року по 01 грудня 2015 року, з 01 грудня

2015 року по 13 грудня 2015 року, з 14 грудня 2015 року по 01 січня

2016 року, з 04 січня 2016 року по 16 січня 2016 року, з 18 січня 2016 року

по 30 січня 2016 року (а. с. 84-89).

02 лютого 2016 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 11 січня 2016 року та станом на 01 лютого 2016 року, проте вона відмовилася в присутності трьох працівників Львівської філії ПАТ «Укртелеком», про що було складено відповідні акти від 02 лютого 2016 року (а. с. 102, 107).

02 лютого 2016 року директором Львівської філії ПАТ «Укртелеком» було направлено подання профспілковій організації Львівської філії ПАТ «Укртелеком» на отримання згоди на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з ОСОБА_2 На виконання вимог, передбачених статтею 43 КЗпП України, президія комітету профспілкової організації Львівської філії ПАТ «Укртелеком» ухвалила рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників з наданням їй гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством України та колективним договором ПАТ «Укртелеком» (а. с. 109-110).

Наказом директора Львівської філії ПАТ «Укртелеком» № 60/к від 04 лютого 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» з 04 лютого 2016 року ОСОБА_2 була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Наказ № 60/к від 04 лютого 2016 року був прийнятий на підставі наказу ПАТ «Укртелеком» № 733 від 31 серпня 2015 року, наказу Львівської філії ПАТ «Укртелеком» № 1223 від 31 серпня 2015 року та згоди профспілкової організації Львівської філії ПАТ «Укртелеком» (а. с. 7).

04 лютого 2016 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із наказом про припинення трудового договору у зв'язку із скороченням штату працівників, проте вона відмовилася в присутності трьох працівників Львівської філії ПАТ «Укртелеком», про що складено відповідний акт

від 04 лютого 2016 року. 04 лютого 2016 року ОСОБА_2 було запропоновано отримати трудову книжку, проте вона відмовилася від підпису в книзі обліку руху трудових книжок про отримання трудової книжки та відмовилася від одержання трудової книжки і копії наказу про припинення трудового договору, про що складено відповідні акти комісією у складі трьох представників Львівської філії ПАТ «Укртелеком»

(а. с. 111-113).

Відповідно до штатного розпису станційно-лінійної дільниці № 2 м. Городок станом на 01 вересня 2015 року було передбачено три штатні посади електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії, які займали ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Станом на 01 березня 2016 року в штатному розписі станційно-лінійної дільниці № 2 м. Городок відсутня посада електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії (а. с. 114-115).

Згідно з наданим Городоцьким відділенням поліції Яворівського відділення поліції Головного управління національної поліції у Львівській області висновку за зверненням ОСОБА_2 від 19 лютого 2016 року проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 04 лютого 2016 року припинено, перевіркою не встановлено фактів будь-яких кримінальних чи адміністративних правопорушень.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як роз'яснено в пункті 19 постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація підприємства, установи, організації, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено порядок вивільнення працівників, дотримання якого є обов'язковим, в тому числі і при звільненні працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, зокрема, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Частиною першою статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною другою цієї ж статті визначеного працівників, яким надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 було належним чином, із дотриманням вимог законодавства повідомлено про майбутнє вивільнення, неодноразово їй пропонувалися для ознайомлення переліки вакансій по ПАТ «Укртелеком» (як по Львівській філії, так і по цілому підприємству), було отримано із дотриманням вимог статті 43 КЗпП України згоду профспілки на розірвання трудового договору. При звільненні позивача із займаної посади у зв'язку із скороченням її посади, не було допущено порушень чинного законодавства про працю, дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтею 49-2 КЗпП України, тобто не було допущено порушень прав та законних інтересів позивачки, а тому підстав для задоволенню позову про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі немає.

Правильним є висновок судів про те, що не підлягає також задоволенню позовна вимога про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки задоволення цієї вимоги є можливим у випадку встановлення судом вимушеного прогулу, чого не було встановлено в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

ОСОБА_2, не зазначила у позові в чому саме полягає заподіяна шкода її здоров'ю, а представлені нею виписки із амбулаторної картки хворого не є підтвердженням причинного зв'язку між хворобою ОСОБА_2 та її звільненням з роботи. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що при звільнення позивача було дотримано усіх вимог законодавства України про працю, відтак дії працівників ПАТ «Укртелеком» були правомірними, а тому підстав для відшкодування шкоди ОСОБА_2 немає.

Зважаючи на викладене, суди попередніх інстанції дійшли вірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог і правомірно відмовили у їх задоволенні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судового рішення суду першої та апеляційної інстанцій не впливають.

Отже, рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк