Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Тхір О.А.,

за участю секретаря судового засідання Віраг Е.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, шлюб між ОСОБА_1, 20 лютого, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 09 жовтня 2010 року відділом актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №442 - розірвати. Залишити за позивачкою прізвище Сайко; малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишити при матері ОСОБА_1; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивував тим, що 09 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 442. Після укладення шлюбу позивачем змінено прізвище з ОСОБА_4 на Сайко. За час перебування в шлюбі, мають спільну дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 Позивач та відповідач прожили у спільному шлюбі біля 7.5 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Понад шість місяців не живають як сімя та не можуть у подальшому проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. В результаті таких розмов позивач дійшла висновку, що розлучення - це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільної дитини. Вказує, що відповідач також не проти розірвання шлюбу та проти проживання дитини з матірю в усній формі не заперечує. Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги.

У судове засідання позивач та її представник не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали через канцелярію суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали через канцелярію суду заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та визначеннямісця прожвиання дітей визнають.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, разом з тим, надав суду висновк ООП, відповідно до якого доцільним буде визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з її матірю ОСОБА_1.

За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів відповідно до ст. 223 ЦПК України, та в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом з свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ №069579, виданого 09 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 09 жовтня 2010 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 442. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - Сайко, дружини - Сайко.

Зі свідоцтва про народження серії І-ФМ №235865, виданого 11 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, у подружжя народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім'я існує формально, малолітня дитина на сьогоднішній день проживає разом з матірю.

З висновку, наданому суду органом опіки та піклування встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з її матірю гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою її місця проживання.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються.

З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. ОСОБА_1 добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу.

Оскільки сторони не змогли зберегти сім'ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу.

Таким чином, з'ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 р. у справі № 6-2445цс16).

Тобто, при розгляді справ аналогічної категорії, суд повинен встановити виняткові обставини у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю.

Судом не встановлено обставин, які б могли стати підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з нею, крім того, при вирішенні спору в цій частині бере до уваги і висновок ООП, згідно з яким вирішено доцільно визанчити місце проживання малолітньої дочки з матір'ю, та зважає на позицію відповідача у справі, який, визнає вимоги і в цій частині.

Суд вважає доцільним є визначення місця проживання дитини разом із матір'ю - позивачем по даній справі, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов'язків матері щодо своїх дітей, узгоджуватиме з положеннями Конвенції прав дитини, рішеннями Європейського суду з прав дитини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин справи суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом із матір'ю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп. (704,80 +704,80).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 76, 141, 200, 206, 265, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвати.

Залишити за позивачем після розірвання шлюбу прізвище Сайко.

Малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, залишити проживати з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (тисячу чотириста девять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: 88000, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований за адресою: 90312, с. Великі Комяти, вул. Партизанська, буд. 79.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_5