КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 361/6091/2017
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1329/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Сердинський В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

21 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 350 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначив, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до умов кредитного договору позивачем виконано свої зобов'язання, надано кредит у розмірі встановленому договором, проте відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 31 серпня 2017 року складає 64981,91 гривень: 2601,92 гривень заборгованість за кредитом, 54670,36 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 4139,06 гривень заборгованість з пені та комісії за користування кредитом і штрафи: 500 гривень фіксована частина та 3070,57 гривень процентна складова.

У зв'язку із викладеним, просив суд стягнути із ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 64981,91 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 січня 2013 року в розмірі 63 442 гривень 85 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції не вірно визначено суму заборгованості, залишок за кредитом становить 796 грн., крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 350 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість перед банком.

Згідно ч.1ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов'язання за договором, при цьому зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Стягуючи борг за процентами в розмірі 54670 грн. 36 коп. суд першої інстанції не звернув уваги, що дані суми обраховані банком за період по 31 серпня 2018 року, хоча строк дії договору, який відповідає строку дії кредитної картки, закінчився у жовтні 2015 року.

При цьому суд не врахував, що право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом у жовтні 2015 року строку кредитування, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

Отже, суд невірно застосував положення ст.1048 ЦК України щодо періоду нарахування процентів за користування грошовими коштами.

Колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості по процентам, наданим ОСОБА_3, з огляду на те, що до 22 лютого 2013 року діяв пільговий період за кредитним договором протягом якого відсотки за користування кредитом не нараховувались.

З урахуванням пільгового періоду сума 30% річних за 2013 рік становить 897 грн. 53 коп, за 2014 рік становить 1050 грн., за 2015 рік (по 31 жовтня 2015 року) становить 874 грн. 52 коп.

Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 25 січня 2013 року по 31 жовтня 2015 року складає 2822,05 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003ц15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на викладене, з відповідача на користь Банку підлягає стягнення лише штрафу у розмірі 500 грн. - фіксованої частини, та 271 грн. 20 коп. процентної складової.

Також не можуть бути задоволенні вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості за пенею та комісією з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини першої ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини третьої ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, комісія в розумінні Умов та Правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги пов'язані з обслуговуванням клієнта.

Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою.

Однак, позивачем в позовній заяві, зокрема в прохальній її частині вимагається до стягнення з відповідача 4139 грн. 06 коп. заборгованості за пенею та комісією. При цьому, позивачем не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_3 сплатила 2704 грн. на погашення заборгованості по тілу кредиту, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, кошти розподіляються на погашення тіла кредиту та нарховані відсотки (а.с.3-4).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 6195,17 грн. з яких 2601,92 грн. - заборгованість за кредитом, 2822,05 грн. - відсотки за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 271 грн. 20 коп. штрафу (процентна складова).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 152 грн. 50 коп., з Банку на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1093 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 січня 2013 рокуу розмірі 6195,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 152 грн. 50 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1093 грн. 25 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді