КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа№754/1833/18 головуючий у І інстанції: Панченко О.М.
провадження 22-ц/824/3786/2019 головуючий у апеляційній інстанції: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Матвієнко Ю.О.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Публічне акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» та/або Банк) звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву №б/н від 09.08.2011 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав в результаті чого має заборгованість за кредитом станом на 21.01.2018 року в сумі 32050,42 гривень, яка складається з наступного: 22647,63 грн. - тіло кредиту; 5665,23 - відсотки за користування кредитом; 1735,16 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1502,40 грн. - штраф (процента складова).

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32050,42 грн. та покласти на відповідача витрати пов'язані з розглядом справи у суді.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» ЛитвиненкоО.Л. звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що між сторонами укладено кредитний договір, а користування коштами підтверджується розрахунками заборгованості та випискою по картковому рахунку.

Посилання відповідача на те, що його коштами заволоділи шахраї вважає необґрунтованими. Зауважує, що користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїми рахунками та повідомляти емітента про операції які не виконувались ним, а тому припускає, що відповідач своїми діями сприяв незаконному заволодінню сторонніми особами інформації, яка була використана для отримання коштів з його рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача адвокат Дехтярьов Є.В. не визнає доводів позивача та зазначає, що суду не надано доказів на підтвердження того, що під час здійснення спірних платіжних операцій взагалі відбувалась електронна ідентифікація самого електронного платіжного засобу та його користувача, а тому вважає, що позивач необґрунтовано переводить відповідальність за незаконне списання коштів на ОСОБА_2.

Позивачем в апеляційній скарзі заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом сторін), разом із тим, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем в клопотанні про виклик сторін не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 виконав свої обов'язки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту, відповідно до умов договору, повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. У свою чергу, позивачем не надано належних доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

09 серпня 2011 року ОСОБА_2 ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється АТ КБ «ПриватБанк» та склавши заяву, надав згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримав кредит у розмірі 11000 грн. 00 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки.

Станом на 21 січня 2018 року заборгованість відповідача становить у розмірі 32 050 грн. 63 коп. у відповідності розрахунку позивача (а.с. 5-8).

18 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського УП ГУНП у м.Києві та повідомив про те, що 23 червня 2017 року невстановлена особа, шахрайським шляхом через мережу «Інтернет» заволоділа коштами заявника.

Кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване за №0009483(а.с. 50).

Відповідно до деталізації по дзвінкам відповідача, останній неодноразово звертався за номер гарячої лінії Банку для повідомлення про шахрайські дії, як це передбачено умовами та правилами (а.с.128-143).

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року, банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, за відсутності обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність вини відповідача, як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з його кредитного рахунка та відсутності підстав для покладення на відповідача обов'язку з погашення заборгованості за кредитом.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 травня 2015 року № 6-71цс15.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 виконав передбачені пунктом 2.1.1.13.1 Умов і правил надання банківських послуг, умови, які передбачають обов'язок клієнта інформувати банк про виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку та крім того звернувся до правоохоронних органів.

Доказів, електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу та його користувача під час списання коштів, як це передбачено умовами та правилами укладеного між сторонами договору, матеріали справи не містять, таким чином позивач не надав підтверджень отримання відповідачем спірних кредитних коштів, а тому неможливо встановити обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: