Справа № 462/4783/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1779/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 липня 2018 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

05.09.2016 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила зобов»язати відповідача за власні кошти демонтувати поєднаний санвузол та сантехнічні прилади у приміщенні під літ.2-4 (відповідно до технічного паспорту, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 05.12.2012 року) в будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності відповідача ОСОБА_5 (7/40) та третіх осіб ОСОБА_3 (8/20+5/20) і ОСОБА_4 (7/40). Відповідач та третя особа ОСОБА_4 фактично користуються приміщеннями, які розташовані на другому поверсі зазначеного будинку, а третя особа ОСОБА_3 - приміщеннями, які розташовані на першому поверсі будинку. Відповідач здійснила перепланування приміщення комори, яке позначено у технічному паспорті, виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 05.12.2012 року під №2-4 пл. 4,9 м2 у санвузол без відповідних дозвільних документів. Вказане приміщення (2-4) розташоване над належним їй житловим приміщення №1-4 пл. 11,5 м2. З приводу самочинного будівництва, здійсненого відповідачем, ОСОБА_6 зверталася із заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, яка була скерована в Залізничну райадміністрацію для розгляду та вжиття відповідних заходів. Адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне перепланування квартири. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації від 18.12.2015 року «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_2» відповідача ОСОБА_2 зобов»язано демонтувати самочинне будівництво та привести приміщення квартири до попереднього стану в термін до 15.01.2016 року. Однак, вимоги розпорядження у встановлені строки відповідач не виконала, що є підставою для звернення до суду із позовом про примусове виконання даного розпорядження.

Оскаржуваним рішенням позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, третя особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати поєднаний санвузол та сантехнічні прилади у приміщенні під літ.2-4 (відповідно до технічного паспорту, виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 5.12.2012 року) в будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

Вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зобов»язав її демонтувати приміщення ванної та туалету, оскільки таке переобладнання здійснене не нею, а гр.ОСОБА_7 за спільною заявою-згодою усіх співвласників будинку АДРЕСА_1, у тому числі з відома та згоди ОСОБА_3 Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом про приведення квартири до попереднього стану, оскільки переобладнання такої відбулося ще в 2004 році. Зазначає, що чинним законодавством не передбачено згоди органів місцевого самоврядування на проведення переобладнання житлових приміщень, а тому посилання районного суду на п. 1.4.6. Правил утримання будинків та прибудинкових територій є помилковим.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні колегії суддів ОСОБА_2. та її представник ОСОБА_8 скаргу підтримали, надали пояснення, аналогічні доводам скарги, просили скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Іваненко О.В. та ОСОБА_3 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно положень п.1, п.3 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно п.5 ч.4 ст.46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, у випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Підпунктом 1 п. «а» ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно п.п. 3 п. «б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у ст.14 Закону України «Про основи містобудування».

Відповідно до ст.7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Пунктами 1.1 та 4.57 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівського виконкому № 977 від 01.11.2016 року, визначено, що районна адміністрація є виконавчим органом Львівської міської ради та до її компетенції належать, зокрема, повноваження щодо фактів самочинного будівництва.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради та на обслуговуванні ЛКП «Нове».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 (7/40) та треті особи ОСОБА_3 (8/20+5/20) і ОСОБА_4 (7/40) є співвласниками будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 здійснила перепланування приміщення комори, яке позначено у технічному паспорті, виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 05.12.2012 року під №2-4 пл. 4,9 м2, у санвузол без дозвільних документів органів місцевого самоврядування. Зазначене приміщення (2-4) розташоване над житловим приміщенням будинку №1-4 пл. 11,5 м2.

07.04.2009 року ОСОБА_3 звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області із заявою, в якій просила вжити заходи щодо ОСОБА_2 у зв»язку зі здійсненням нею самочинного перепланування у будинку АДРЕСА_1.

23.04.2009 року заява ОСОБА_3 від 07.04.2009 року направлена у Залізничну районну адміністрацію для її розгляду та вжиття заходів згідно наданих повноважень, оскільки відповідно до п. 1.4.2. наказу Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року питання перепланування відносяться до компетенції органів місцевого самоврядування.

29.05.2009 року адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП та накладено штраф у розмірі 35 грн. за самочинне перепланування квартири.

03.06.2009 року відповідачем в добровільному порядку сплачено штраф у розмірі 35 грн..

08.12.2015 року міжвідомча комісія при Залізничній районній адміністрації розглянула питання щодо самочинного перепланування відповідачем приміщення у будинку АДРЕСА_1. Згідно висновку комісії самочинне будівництво підлягає демонтажу, а приміщення - поверненню до попереднього стану.

18.12.2015 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_2» № 789, яким рекомендовано ОСОБА_2 в термін до 15.01.2016 року демонтувати поєднаний санвузол та сантехнічні прилади у приміщенні під літ. 2-4 (відповідно до технічного паспорту, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ ЕО» станом на 05.12.2012 року), самочинно обладнані з порушенням п. 2.28 ДБН В.22-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», приміщення під літ. 2-4 використовувати як комору.

11.01.2016 року та 19.01.2016 року ЛКП «Нове» скерувало відповідачу попередження про добровільне виконання вимог розпорядження Залізничної районної адміністрації «Про самочинне перепланування, здійснене ОСОБА_2» № 789 від 18.12.2015 року, однак таке не було виконано, про що комісією ЛКП «Нове» складено акт від 25 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду зі позовом до ОСОБА_2, у якому просила зобов'язати відповідача за власні кошти демонтувати поєднаний санвузол та сантехнічні прилади у приміщенні під літ.2-4 (відповідно до технічного паспорту, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 05.12.2012 року) в будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з невиконанням у добровільному порядку розпорядження позивача «Про самочинне перепланування, здійснене ОСОБА_2» № 789 від 18.12.2015 року.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Зі змісту позову вбачається, що звертаючись до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва, позивач мотивує такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

Враховуючи наведене, зокрема суб'єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, характер спору, колегія суддів прийшла до висновку, що даний спір є публічно-правовим, а тому вирішення даного спору у відповідності до норм КАС України віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначений правовий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №14-48 цс18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З наведених мотивів, оскаржуване рішення суду слід скасувати, а провадження у справі - закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення для вирішенням даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст. 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 липня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської радидо ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії закрити.

Роз'яснити Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради право на звернення для вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.04.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.