Справа 237/3253/18
Номер провадження 2/237/166/19
18.02.19 року м. Курахове
Мар'їнський районний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Сенаторова В.А.
при секретарі Лахно Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа з боку позивача: ОСОБА_3, третя особа з боку відповідача: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач звернувся до суду до відповідача з позовом про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому зазначив, що постановою Мар'їнського районного суду Донецької області від 10.10.2017 року ОСОБА_2 -відповідача у справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме, ДТП, яке сталося 01.08.2017р, в результаті чого транспортному засобу Toyota avensis, номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу і була спричинена матеріальна шкода у розмірі 5664 грн. 23.04.2018р страхова компанія частково виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 2205,87 грн. Зазначає, що він намагався в досудовому порядку вирішити спір, однак відповідач не відреагував на його пропозицію. Враховуючи вказане, просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 3458,13 грн., моральну шкоду в сумі 1500 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1409,60 грн.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог.
У судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Третя особа з боку позивача - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог.
Представник третьої особи з боку відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Тому, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 240 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України.
Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінивши їх доводи і надані ними докази, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить автомобіль марки Toyota avensis, номерний знак НОМЕР_1.
Постановою Мар'їнського районного суду Донецької області від 10.10.2017 року (справа 237/4071/17) відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме, у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 01.08.2017р за участю його автомобіля та автомобіля позивача Toyota avensis, та на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова суду набрала чинності 21.10.2017р. (а.с. 3).
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мала місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, позивачу була завдана матеріальна шкода у зв'язку з пошкодженням його автомобіля.
Як вбачається з матеріалів справи Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» 23.04.2018 року частково виплатила позивачу страхове відшкодування за шкоду завдану внаслідок ДТП, яка складає 2205,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 960 від 23 квітня 2018 року (а.с.10).
Відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогне небезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
При цьому, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними змінами та доповненнями), шкода заподіяна майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
В силу ст. 1188 ЦК України, шкода завдана одній особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - „Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб ". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В пункті 5 цієї постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В пункті 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Факт моральних страждань потерпілого від душевного болю, який він відчував від переживання і фізичних незручностей та психологічного дискомфорту при пошкодженні його майна, сам по собі свідчить про моральні страждання потерпілого, є очевидним і не потребує доказування іншими засобами .
Оцінивши усі зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 3458,13 грн., моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 1409,60 грн.
Керуючись ст.ст.15, 16, 22, 1194 ЦК України, ст.ст.10, 12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа з боку позивача: ОСОБА_3, третя особа з боку відповідача: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, завдану матеріальну шкоду в сумі 3458,13 грн. витрат понесених на відновлення пошкодженого майна, моральну шкоду в сумі 1500 грн., судових витрат в сумі 1409,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Сенаторов