Провадження № 22-ц/801/2129/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 рокуСправа № 127/27624/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Староміського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Дельта-банк» про скасування арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Бойка В. М. від 25 липня 2019 року (повний текст рішення складено 30 липня 2019 року), -

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила зняти арешт, накладений Староміським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі Староміський відділ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області) в ході виконання виконавчого провадження № 18293635 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4639 від 19 березня 2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці, за зареєстрованим номером обтяження 9673668 від 29 березня 2010 року.

Позовна заява мотивована тим, що в межах виконавчого провадження про стягнення заборгованості з неї на користь Приватного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі ПАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Дельта-банк» (далі АТ «Дельта-банк»), накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . 25 квітня 2013 року Староміським відділом ДСВ ГТУЮ у Вінницькій області виконавче провадження закрито, а виконавчий документ повернуто стягувачеві. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2018 року, яка набрала законної сили скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладеного арешту з усього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, що їй належать. Вказувала, що на даний час виконавче провадження відносно неї знищено, строк пред`явлення виконавчого листа закінчився, тому будь-яких підстав для подальшого примусового тримання майна під арештом немає.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що арешт, який просить суд зняти позивачка, накладений в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа. На даний час виконавчий документ повернуто стягувачу, примусове виконання вказаного виконавчого листа не здійснюється, а арешт, накладений на майно боржника залишається чинним. Зобов`язання, в забезпечення виконання якого накладався арешт позивачем не виконано, а тому повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження (крім випадку коли повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ).

Посилання позивачки на закінчення виконавчого провадження є безпідставними, адже повернення виконавчого листа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення, не є для цього підставою.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29 березня 2010 року Староміським відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в ході примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 258653 грн 29 к. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (а. с. 11 - 13).

Постановою Староміського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 25 квітня 2013 року виконавчий лист № 2-4639, виданий Ленінським районним судом м. Вінниці 19 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 258653 грн 29 к., повернутий стягувачу оскільки під час перевірки за боржником не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення (а. с. 38).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-4639/09 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 258653 грн 29 к. на користь ВАТ «Кредитпромбанк», а саме первісного стягувача ВАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 8 - 9).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2018 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 жовтня 2009 року у справі № 2-4639/09 шляхом зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, що належать ОСОБА_1 (а. с. 16).

Відповідно до повідомлення Староміського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 21 квітня 2017 року, матеріали виконавчого провадження в межах якого накладався арешт знищено (а. с. 10).

На заяву позивачки щодо зняття арешту накладеного в ході виконавчого провадження № 18293635 за реєстраційним номером обтяження 9673668, Староміським відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області повідомило, що підстав для зняття арешту не має.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті ? визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб).

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначені статтею 59 цього Закону, відповідно до частини першої якої особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частини третя та четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, необхідно розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Системний аналіз зазначених норм вказує на те, що майно звільняється з-під арешту: за постановою державного виконавця при завершенні виконавчого провадження; за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту; за рішенням суду у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, а також в порядку оскарження дій, бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи. До того ж такий захист здійснюється у спосіб, який передбачено цивільним процесуальним законодавством.

Позивачка у цій справі є боржником у виконавчому провадженні та просила суд зняти арешт з майна, яке їй належить, накладений у цьому ж виконавчому провадженні. Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивачки ніким не оспорюється, то питання про звільнення майна з під арешту повинно розглядатись лише в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України шляхом подання до суду скарги.

Оскільки суд першої інстанції хоча й прийшов до правильного по суті висновку про необхідність відмови у позові, але при цьому помилково визначив правовідносини сторін, неправильно застосував норми матеріального права, які їх регулюють та порушив норми процесуального права, то рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав неправильного обрання ОСОБА_1 способу захисту права, яке вона вважає порушеним.

При цьому, апеляційний суд роз`яснює позивачці, як стороні виконавчого провадження, що вона не позбавлена права на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2019 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Староміського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Дельта-банк» про скасування арешту відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 28 жовтня 2019 року)

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис Т. Б. Сало

підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк