Номер провадження: 22-ц/813/1240/19
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 521/19865/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_6,

- відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, за апеляційною скаргою адвоката Єрьоменко Людмили Вікторівни представника ОСОБА_5на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мазун І.А. об 11 годині 02 хвилині 03 травня 2018 року,

встановив:

У листопаді 2017 р. ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою №46 уу будинку №16 по вул. 25-ї Чапаєвської дивізії в м. Одесі (далі Квартира) шляхом вселення у вказану квартиру (а. с. 3 4).

ОСОБА_6 обґрунтовує свої вимоги тим, що він з відповідачкою ОСОБА_5, яка є його матірю, та батьком проживали у квартирі, в якій він зареєстрований по теперішній час. Вказана квартира дісталася відповідачці від її матері, яка розміняла свою трикімнатну квартиру на спірну квартиру та двокімнатну квартиру, яку залишила собі. В подальшому спірна квартира була приватизована в рівних частках на ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Відносини з відповідачкою складалися не найкращим чином. Відповідачка неналежним чином виконувала свої материнські обовязки, не готувала їжу, спонукаючи його жебракувати. Після розлучення з батьком позивача, в квартирі почали зявлятися чужі чоловіки, оскільки відповідачка неодноразово одружувалася. Наслідком цього стало те, що відповідачка після чергової бійки вигнала його з квартири. Його намагання налагодити стосунки з матірю та потрапити у квартиру не дали позитивного результату, ОСОБА_5 не відчиняла йому двері. Весь цей час він проживав у знайомих. У даний час плата за житло складає значну частину його бюджету, він не в змозі оплачувати собі інше житло (а. с. 3 4).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, яка відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України є спільною частковою власністю сторін по справі.

Судом першої інстанції зазначено, що в матеріалах справи є відповідь Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 18.12.2017 р. на імя позивача, з якої вбачається, що було відвідано квартиру де встановлено ОСОБА_5. В бесіді з нею було встановлено, що вона дійсно не впускає до квартири її сина у звязку з тим, що декілька років тому він, мешкаючи в даній квартирі, вів аморальний спосіб життя, зловживав алкоголем, вчиняв насилля в сімї, був схильний до крадіжок. Допитаний свідок ОСОБА_8 підтвердила, що вона є матірю відповідача і саме вона, розмінявши свою трикімнатну квартиру на двокімнатну, в якій вона зараз проживає, та однокімнатну квартиру, останню віддала позивачу та відповідачу. Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона разом з чоловіком викинули позивача з квартири та забрали у нього ключі від неї, оскільки він зловживав спиртними напоями, вчиняв скандали та бійки, виносив з квартири речі. Також ОСОБА_9 підтвердила, що позивач намагався вселитися у спірну квартиру, однак відповідач його не пустила, що підтверджує той факт, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні Квартирою (а. с. 77 79).

Адвокат Єрьоменко Л.В. представник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 03.05.2018 р., в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалене судом першої інстанції рішення є незаконним, містить неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.

Апелянт вказує, що позивач веде аморальний спосіб життя, систематично зловживає спиртними напоями, вчиняє насилля в сімї, схильний до крадіжок, систематично завдавав моральної шкоди апелянту та її сину ОСОБА_10., порушував вимоги про тишу у нічний час.

Апелянт в судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 317, 319, 383, 391 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право

в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності

не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права

є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши докази та доводи сторін, обґрунтовано виходив із наявності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6, як співвласника квартири, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Доводи апеляційної скарги про те, що спосіб життя позивача є аморальним та таким, що завдає відповідачці та її сину - ОСОБА_10. моральної шкоди, є безпідставні. Посилання відповідача на неможливість спільного проживання з позивачем в однокімнатній квартирі не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки вказані доводи не впливають на реалізацію прав позивача, як співвласника квартири.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що саме посилання на обставини аморального способу життя позивача було покладено в основу заперечень ОСОБА_5 на позовну заяву.

Судом першої інстанції встановлено, що право на вселення ОСОБА_6 до власної квартири оспорено відповідачкою, тому судом першої інстанції ухвалено судове рішення, яким усунуто позивачу перешкоди у користуванні його власністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди проживати в квартирі разом з позивачем та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи.

Отже, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. Оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з вищевказаного, апеляційна скарга адвоката Єрьоменко Л.В. представника ОСОБА_5 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів адвоката Єрьоменко Л.В. представника ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Єрьоменко Людмили Вікторівни представника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе