Справа № 303/5846/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Козар Микола Михайлович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року, ухваленого суддею Куцкір Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Петканич Василь Іванович, районний відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Петканич В.І., районний відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що 16.05.2011 року між позивачем і відповідачем був укладений договір безвідсоткової позики на загальну суму 60 000 гривень, який було посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Петканич В.І. та зареєстровано в реєстрі за №409. Термін повернення позики становить 15.05.2012 року. З метою погашення суми недостачі, яка була оформлена у виді договору позики, до закінчення терміну зазначеного в договорі, а саме 27.04.2011 року позивачем було передано відповідачу належний йому автомобіль марки ВАЗ-2106. У зв'язку із цим, позивач вважає, що позика повернута відповідачу за рахунок автомобіля, а отже умови договору виконані у повному обсязі. Про те, що ОСОБА_1 оцінив отриманий автомобіль у 14 000 гривень позивачу стало відомо після відкриття державним виконавцем Мукачівського РВ ДВС ТУЮ у Закарпатській області Танинець І.В. 24.05.2017 року виконавчого провадження №54018594 за виконавчим написом нотаріуса Петканич В.І. №236 від 10.05.2017 року щодо звернення стягнення на 100 000 гривень. Позивач ОСОБА_3 вважає, що вищезазначений виконавчий напис вчинений з численними порушеннями, він не підлягає виконанню, оскільки минуло понад п'ять років, тобто відповідач звернувся до нотаріуса з пропущеним терміном для його виконання, а також сума заборгованості спірна. У зв'язку з вищенаведеним, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №236 від 10.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Петканич В.І.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року даний позов задоволено та вирішено питання по судовим витратам.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Козар М.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано що позивач частково сплачував борг і останній платіж ним був зроблений 18.10.2014 року, а тому вимоги щодо повернення коштів обчислюється з вказаної дати і строк вважається не пропущений, а виконавчий напис вчинений у строк позовної давності; позивачем не надано доказів передачі даного автомобіля відповідачу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Апеляційний суд повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивач отримав від відповідача у позику грошові кошти у розмірі 60 000 гривень, термін повернення якої становить до 15.05.2012 року (а.с.5).

В пункті 6.2 договору зазначено, що порушення будь - яких із зазначених в договорі строків однією із сторін тягне за собою обов'язок сплати іншій стороні пеню в розмірі 0,5% від суми договору за кожний день прострочення до моменту виконання зобов'язань в повному обсязі.

Із повідомлення від 22.05.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_3 про повернення йому грошових коштів згідно договору позики від 16.05.2011 року. В даному повідомлені зазначено, що ОСОБА_3 повернув відповідачу кошти у розмірі 14 000 гривень, однак сума боргу залишилась у розмірі 46 000 гривень (а.с.14).

Як вбачається з копії розписки від 18.10.2014 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 кошти у сумі 4 000 гривень в якості повернення боргу по договору позики від 16.05.2011 року (а.с.71).

Згідно виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №236, вчиненого 10 травня 2017 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Петканич В.І. запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 60000грн., які були передані ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_3 по договору позики від 16.05.2011 року. Частину коштів в сумі 14 000грн. ОСОБА_3 повернув. Всього до стягнення - 100 000грн, з урахуванням умови п.6.2 договору позики (а.с.13).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до пункту 1постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 3.5 Порядку передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що нотаріусом не дотримані вказані вимоги закону, оскільки документи, які подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису не підтверджують безспірність заборгованість, а навпаки підтверджують її спірність.

Зобов'язання за укладеним договором позичальник ОСОБА_3 повинен був виконати в строк до 15.05.2012 року і з цього часу у позикодавця ОСОБА_1 виникло право вимоги, однак нотаріусом виконавчий напис вчинено 10.05.2017року, тобто після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги.

Як вбачається з виконавчого напису, нотаріусом запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 60000грн., які були передані ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_3 по договору позики від 16.05.2011 року. Частину коштів в сумі 14 000грн. ОСОБА_3 повернув. Всього до стягнення - 100 000грн, з урахуванням умови п.6.2 договору позики. Дана сума не є безспірною, оскільки вона включає в себе як суму позики, так і пеню, щодо стягнення якої, згідно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, встановлені скорочені строки позовної давності - один рік. Нотаріусом у виконавчому написі не зазначено складові даної суми, якими документами підтверджується безспірність даної суми заборгованості та на підставі яких ним вчинено вказаний виконавчий напис.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нарахована сума заборгованості за договором позики від 16.05.2011 року, яка пропонується до стягнення у виконавчому написі в будь-якому разі не може вважатися безспірною, та обґрунтовано задовольнив заявлений позов.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують, а тому апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Козар Микола Михайлович - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: