ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6483/17

провадження № 22-ц/4809/867/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ГУ ДФС у Кіровоградській області Філоненко Д.В.

представник Міської ради м. Кропивницького Льон О.І., Покаленко В.В.,Татарко Д.А.

представник ОСОБА_1 Мельник О.В.

прокурори Володіна А.Г.,Сігіда Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області в інтересах Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2019 року, суддя Бершадська О.В., по цивільній справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області в інтересах Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області до Міської ради м. Кропивницького, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування правовстановлюючих документів та витребування із незаконного володіння земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області в інтересах Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області звернулось у суд з позовом до Міської ради м. Кропивницький, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування правовстановлюючих документів та витребування із незаконного володіння земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до рішення сесії Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 21 серпня 2001 року № 1134 земельну ділянку площею 2668,3 кв.м. надано в постійне користування Кіровоградській об`єднаній державній податковій інспекції згідно з планом зовнішніх меж землекористування, засвідченого державним актом ІІ- НОМЕР_1 від 27 грудня 2001 року в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 1599, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Зазначений державний акт на право постійного користування землею наданий у відповідності до свідоцтва про право власності комплексу будівель з 53/100 комплексу будівель загальнодержавної власності від 11 вересня 2001 року №494 на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 26.07.2001р. № 947. Тобто, земельна ділянка площею 2668,3 кв.м. з 2001 року на праві постійного користування належить Кропивницькій ОДПІ.

Рішенням п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22 вересня 2015 року № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » передано у власність земельну ділянку площею 0,0650га. по АДРЕСА_1 , яка перебуває в складі земельної ділянки площею 2668,3 кв.м. згідно з планом зовнішніх меж землекористування.

Позивач зазначив, що рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22 вересня 2015 року № 4538 порушує права та інтереси Кіровоградської ОДПІ та позбавляє права користуватися земельною ділянкою, яка належить їм на праві власності.

Позивач зазначив, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 . 02.10.2015 року оформив право власності на вказану земельну ділянку згідно свідоцтва про право власності, серія та номер: 45002316, яку в подальшому продав ОСОБА_5 оформивши дану угоду договором купівлі-продажу, серія та номер: 2150 від 13.10.2015 року.

ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, від 14.01.2016 року продав зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 , який , в свою чергу, як власник земельної ділянки поділив її на дві частини і в жовтні 2016 року продав обидві сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ОСОБА_1 згідно з договорами купівлі - продажу серія та номер: 2771, виданий 26.10.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32141039 від 31.10.2016 року та серія та номер 27710 виданий 26.10.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32141019 від 31.10.2016 року.

Позивач зазначив, що Державний акт ІІ- НОМЕР_1 від 27 грудня 2001 року на право постійного користування землею Кіровоградській ОДПІ на сьогоднішній день є дійсним, та в судовому порядку його недійсність не визнана, тому рішення Кіровоградської міської Ради № 1134 від 21.08.2001 року на підставі якого надано в постійне користування земельну ділянку, площею 2668,3 кв.м. Кропивницькій ОДПІ є чинним, і підтверджує факт права власності за ОСОБА_6 ОДПІ.

Позивач зазначив, що звертався з позовом у суд про визнання рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 20.09.2015 року № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 недійсним.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2017 року у справі № 912/952/16 позов Кропивницької ОДПІ про визнання недійсним та скасування Рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 20.09.2015 року № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, третя особа у справі ОСОБА_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 року рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Кропивницькій ОДПІ відмовлено в повному обсязі.

Просив суд, з врахуванням уточнень поданих 03.09.2018 року ( т.2, а.с.207) визнати недійсним та скасувати Рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22.09.2015 року №4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 », скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 32141039 від 31.10.2016 року з кадастровим номером НОМЕР_5 :0078 за ОСОБА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 32141019 від 31.10.2016 року з кадастровим номером НОМЕР_5 0077 за ОСОБА_1 , витребувати нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 ( т. АДРЕСА_2 , а.с. 5-7).

Оскільки, добросовісним набувачем в даному випадку є ОСОБА_1 , відповідно контролюючий орган має право звернутися до суду про витребування майна земельної ділянки площею 0,0650 га по ву.Слави, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 . Кропивницький, яка належить на праві власності Кропивницькій ОДПІ саме у ОСОБА_1 та відповідно скасувати державну реєстрацію права власності.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги лист Управління земельних відносин та охорони навколишнього середовища від 14.04.2016 року №340 та висновок експерта від 17.08.2017 року де зазначено, що земельна ділянка площею 0,0650 га, яка розташована по АДРЕСА_1 накладається площею 0,0595 га та входить у склад земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_4 загальною площею 0,2268 га. Судом не враховано, що реєстрація права власності на земельну ділянку, видача свідоцтва про право власності та у подальшому відчуження спірної земельної ділянки шляхом укладення договору купівлі-продажу відбулися без участі та поза волею дійсного власника контролюючого органу, а тому така реєстрація та наявність договору купівлі-продажу не перешкоджає витребуванню земельної ділянки у добросовісного набувача.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16.05.2019 року справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зокрема зазначається, що позивач не недав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Станом на сьогоднішній день позивач не є власником земельної ділянки , а є її користувачем . Відповідно до статті 387, 388 ЦК України, право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від керівника Кіровоградської місцевої прокуратури, в якому не заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що судом першої інстанції у якості доказів не прийнято до уваги, що СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000044 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопоуошення, а саме у зловживанні службовим становищем з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи. В рамках кримінального провадження проведено земельно-технічну експертизу, згідно висновку від 17.08.2017 року якої встановлено, що має місце порушення землекористування, зокрема накладення земельних ділянок, а саме земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_6 , загальною площею 0,0650 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та передана у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_4 загальною площею 0,2668 га, яка перебуває у постійному користуванні Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області. Крім того, зазначив, що Державний акт від 27.12.2001 року на право постійного користування землею Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області на даний час є чинним та ніким не скасований, що підтверджує факт права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_8 .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що на підставі рішення двадцять першої сесії Кіровоградської міської ради двадцять третього скликання від 21.08.2001 року №1134 Кіровоградській об`єднаній державній податковій інспекції, правонаступником якої є Кропивницька об`єднана державна податкова інспекція, надано у постійне користування земельну ділянку площею 2668,3 кв.м, для розміщення адміністративного будинку, по АДРЕСА_4 .

На підставі зазначеного рішення 06.12.2001 року складено Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі за адресою: АДРЕСА_4 .

На вказаній земельній ділянці розташований комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_4 , з яких 53/100 частини комплексу будівель належить Державі в особі Верховної Ради України та перебуває в оперативному управлінні Державної податкової адміністрації України.

Зазначене підтверджується Свідоцтвом про право власності, яке видане на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 26.07.2001р. № 947 від 11.09.2001р. № 494 (реєстраційний № 1 від 18.09.2001р. в Кіровоградському КО ОБТІ), та Актом приймання-передачі нерухомого майна від 12.03.2001 року, відповідно до якого редакційно-видавничий корпус передається в оперативне управління Державної податкової адміністрації України з постановкою на балансовий облік у Кіровоградській об`єднаній державній податковій інспекції .

В подальшому, позивачу на цю земельну ділянку видано Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_7 від 27.12.2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 1599, кадастровий номер НОМЕР_2 (т. 1, а. с. 9-10).

З 2001 року земельна ділянка площею 2668,3 кв.м. перебуває у постійному користуванні позивача.

Суд першої інстанції встановив , що рішенням сорок дев`ятої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 14.07.2015 року № 4234 «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0650 га - землі одно-та двоповерхової житлової забудови для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (КВЦПЗ 01.01) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі.

Рішенням п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22.09.2015 р. № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0650 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0650 га по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0650 га - землі одно- та двоповерхової житлової забудови (КВЦПЗ 01.01) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (кадастровий номер НОМЕР_6 ) за рахунок земель житлової та громадської забудови. Зобов`язано ОСОБА_2 зареєструвати право на земельну ділянку, передану у власність, згідно з чинним законодавством України. Контроль за виконанням даного рішення покладено на постійну комісію міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин та заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Литвина Г.М. ( т.1 , а.с.8).

Суд першої інстанції зазначив, що із тексту листа Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 14.04.16 р. № 340 вбачається, що при передачі земельної ділянки ОСОБА_2 в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0650 га, наявність державного акту на право постійного користування землею не було враховано ( т.2 , а.с.119).

Причиною не врахування державного акту на право користування земельною ділянкою, виданого 21.12.2001р. Кіровоградській ОДПІ, під час надання ОСОБА_2 земельної ділянки, ймовірно стала та обставина, що позивачем не було занесено свій кадастровий номер до Державного земельного кадастру, у зв`язку з чим ні Кіровоградській міській раді, ні Управлінню Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області не було відомо про право користування ОДПІ суміжною зі спірною земельною ділянкою. У публічній кадастровій карті України відомості про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 на момент прийняття оспорюваного рішення відповідача були відсутні.

Суд першої інстанції зазначив, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 року, рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2017 р. у справі №912/952/16 за позовом Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до Кіровоградської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення - скасовано повністю та прийнято нове рішення. У задоволенні позовних вимог Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до Кіровоградської міської ради про визнання недійсним та скасування Рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22.09.2015 року № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » - відмовлено у повному обсязі ( т.1, а.с.91-98).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.09.2017 року , касаційну скаргу Кропивницької ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 року у справі №912/952/16 повернуто скаржнику.

Суд першої інстанції зазначив. що в судовому рішенням апеляційної інстанції було вказано, що з метою встановлення факту наявності чи відсутності у діях відповідача Кіровоградської міської ради порушень земельного законодавства в частині надання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0650 га по АДРЕСА_1 , та з`ясування питання чи входить до складу земельної ділянки площею 2668,3 кв. м, належної позивачеві на праві постійного користування спірна земельна ділянка площею 0,0650 га, надана ОСОБА_2 була призначена судова земельно-технічна експертиза.

Кіровоградським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз було надано висновок від 03.11.2016 року № 853-854.

Суд першої інстанції зазначив, що апеляційна інстанція погодилася із доводами особи яка подавала апеляційну скаргу , що висновок експертизи містить вірогідні висновки щодо поставлених на вирішення експертизи питань, оскільки не містить конкретних даних щодо того, яким чином відбувається таке накладення земельних ділянок, на підставі яких межових знаків, що характеризують спірну земельну ділянку, судовий експерт дійшов до такого висновку, та чому наявні у справі графічні матеріали щодо досліджуваних земельних ділянок (їх розміру, площі та конфігурації) вказують тільки на можливе незначне перетинання окремих частин цих земельних ділянок по їх межах.

Суд першої інстанції зазначив, що за приписами статті 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Що стосується земельних ділянок, то стаття 152 Земельного кодексу України визначає способи захисту прав на земельні ділянки та при цьому встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 153 Земельного кодексу України, яка встановлює гарантії права власності на земельну ділянку, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Щодо відповідальності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за порушення права власності на землю, то згідно зі статтею 154 Земельного кодексу України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

За приписами статті 155 Цивільного кодексу України відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок, полягає в тому, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власності, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (стаття 125 ЗК України).

За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

За змістом ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Аналіз змісту статті 388 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений даною нормою спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин і не потребує визнання недійсним як цивільно-правової угоди, так і виданого на підставі цієї угоди державного акта.

Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється, відтак право позивача на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача.

Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди.

При цьому , статтею 346 Цивільного кодексу України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника.

У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими способами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, що є належним способом захисту.

При цьому, для застосування віндикації не має самостійного правового значення наявність «ланцюжка» правочинів, за яким річ послідовно передавалася від однієї особи до іншої, що в кінцевому результаті призвело до перебування речі у володінні набувача. Визнання недійсними всіх правочинів щодо відчуження речі не вимагається.

Ст. 55 Конституції України встановлює, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

При цьому, Земельним кодексом України (глава 23) передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових, речових доказів та електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд першої інстанції зазначив, що з метою визначення, зокрема накладення чи перетинання спірних земельних ділянок, та того що, яким чином відбувається таке накладення земельних ділянок, на підставі яких межових знаків, що характеризують спірну земельну ділянку, та чому наявні у справі графічні матеріали щодо досліджуваних земельних ділянок (їх розміру, площі та конфігурації) вказують тільки на можливе незначне перетинання окремих частин цих земельних ділянок по їх межах, необхідно було провести судову земельно-технічну експертизу, у даному саме провадженні , оскільки вирішення вказаного питання потребує спеціальних знань. Проте, сторони не клопотали перед судом про призначення вказаної експертизи.

Крім того, до наданого позивачем листа Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 14.04.16 р. № 340 відповідно до якого вбачається, що при передачі земельної ділянки ОСОБА_2 в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0650 га, наявність державного акту на право постійного користування землею не було враховано ( т.2 , а.с.119), у якості доказів суд не приймає до уваги та відноситься критично.

Висновок експерта №5/17-27 від 17.08.2017 року , який за твердженням позивача та прокурора перебуває у кримінальній справі та свідчить, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_6 , загальною площею 0,0650 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 накладається площею 0,0595 га та входить у склад земельної ділянки , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 0,2268 га, яка відповідно до Державного акту на право користування землею перебуває у постійному користуванні Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, судом не досліджувався.

Відповідно до вимог ст.ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції дійшов висновку , що позивач у встановленому чинним законодавством порядку не надав суду достатніх та допустимих доказів щодо викладених ним обставин, зокрема, щодо накладення (перетину) спірних земельних ділянок.

Суд першої інстанції зазначив, що захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 набула права власності на земельні ділянки у 2016 році у законний спосіб, а саме уклавши нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу .

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, договори купівлі-продажу земельних ділянок ніким не оспорювалися та суду не надано доказів, щодо визнання вказаних договорів недійсними або нікчемними.

З урахуванням вищенаведених норм Закону, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 було набуто право власності на земельні ділянки за цивільно-правовою угодою, яка була посвідчена не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, який установлений законом - договорами купівлі - продажу, а тому остання є добросовісним набувачем права власності на вказані земельні ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п.п. а, б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами, міжнародного права.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Таким чином , стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Суд першої інстанції дійшов висновку , що приймаючи до уваги встановлені обставини позбавлення ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки, на думку суду, буде мати ознаки непропорційного втручання держави у її право власності, оскільки вказана особа набула права власності на підставі оплатних договорів купівлі продажу.

Разом з тим, із пояснень сторони відповідача ОСОБА_1 з`ясовано, що земельна ділянка набута нею за договором купівлі-продажу в особи, яка також набула її у власність за договором купівлі-продажу та на ній фактично знаходиться об`єкт нерухомого майна, збудований після прийняття спірного рішення, відтак не можуть вважатися законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо витребування нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 , та як наслідок похідні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 32141039 від 31.10.2016 року з кадастровим номером НОМЕР_5 0078 за ОСОБА_1 ; скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 32141019 від 31.10.2016 року з кадастровим номером НОМЕР_5 :0077 за ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є вимоги про визнання недійсним та скасування рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22.09.2015 року № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 », скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_5 Слави 4. М. Кропивницький , індексний номер - 32141039 від 31.10.2016 року з кадастровим номером НОМЕР_5 0078 за ОСОБА_1 , скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_4 , індексний номер:32141019 від 31.10 2016 року , з кадастровим номером НОМЕР_5 0077 за ОСОБА_1 , витребування нерухомого майна розташованого за адресою : АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням двадцять першої сесії Кіровоградської міської ради двадцять третього скликання від 21.08.2001 року №1134 Кіровоградській об`єднаній державній податковій інспекції, правонаступником якої є Кропивницька об`єднана державна податкова інспекція, надано у постійне користування земельну ділянку площею 2668,3 кв.м, для розміщення адміністративного будинку, по АДРЕСА_4 .

На підставі зазначеного рішення 06.12.2001 року складено Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі за адресою: АДРЕСА_4 .

На вказаній земельній ділянці розташований комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_4 , з яких 53/100 частини комплексу будівель належить Державі в особі Верховної Ради України та перебуває в оперативному управлінні Державної податкової адміністрації України. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про право власності, яке видане на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 26.07.2001р. № 947 від 11.09.2001р. № 494 (реєстраційний № 1 від 18.09.2001р. в Кіровоградському КО ОБТІ), та Актом приймання-передачі нерухомого майна від 12.03.2001 року, відповідно до якого Редакційно-видавничий корпус передається в оперативне управління Державної податкової адміністрації України з постановкою на балансовий облік у Кіровоградській об`єднаній державній податковій інспекції.

В подальшому, позивачу на цю земельну ділянку видано Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_7 від 27.12.2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 1599, кадастровий номер НОМЕР_2 (т. 1, а. с. 9-10).

З 2001 року до теперішнього часу земельна ділянка площею 2668,3 кв.м. перебуває у постійному користуванні позивача.

Рішенням сорок дев`ятої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 14.07.2015 року № 4234 «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0650 га - землі одно-та двоповерхової житлової забудови для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (КВЦПЗ 01.01) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі. Рішенням п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22.09.2015 р. № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 »: затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0650 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0650 га по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0650 га - землі одно- та двоповерхової житлової забудови (КВЦПЗ 01.01) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (кадастровий номер НОМЕР_6 ) за рахунок земель житлової та громадської забудови, зобов`язано ОСОБА_2 зареєструвати право на земельну ділянку, передану у власність, згідно з чинним законодавством України, контроль за виконанням даного рішення покладено на постійну комісію міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин та заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Литвина Г.М. ( т.1 , а.с.8).

Позивач вважає , що зазначені рішення порушують права позивача , оскільки земельна ділянка надана ОСОБА_2 у властість площею 0,0650 га по АДРЕСА_1 , надана за рахунок земельної ділянки яка знаходиться у постійному користуванні позивача.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України :позовна заява повина містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначення доказів , що підтверджують вказані обставини

З позовної заяви вбачається, що позивач на підтвердження позовних вимог посилається на загальні норми матеріального права які на думку позивача регулюють спірні правовідносини , обставини при який позивач набув право користування земельною ділянкою, яка є предметом судового розгляду та обставини при яких відповідач ОСОБА_1 набула право власності на земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , постанову Дніпропетровьского апеляційного господарського суду від 19.04. 2017 року по справі №912/952/16.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 року, рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2017 р. у справі № 912/952/16 за позовом Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до Кіровоградської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення - скасовано повністю та прийнято нове рішення. У задоволенні позовних вимог Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до Кіровоградської міської ради про визнання недійсним та скасування Рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22.09.2015 року №4538 Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 - відмовлено у повному обсязі ( т.1, а.с.91-98).

Судовим рішенням апеляційної інстанції було зазначено, що з метою встановлення факту наявності чи відсутності у діях відповідача Кіровоградської міської ради порушень земельного законодавства в частині надання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0650 га по вул АДРЕСА_1 , та з`ясування питання чи входить до складу земельної ділянки площею 2668,3 кв. м, належної позивачеві на праві постійного користування спірна земельна ділянка площею 0,0650 га, надана ОСОБА_2 оспорюваним рішенням, була призначена судова земельно-технічна експертиза.

Кіровоградським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз було надано висновок від 03.11.2016 року № 853-854.

При цьому, апеляційна інстанція погодилася із доводами апелянта, що висновок експертизи містить вірогідні висновки щодо поставлених на вирішення експертизи питань, оскільки не містить конкретних даних щодо того, яким чином відбувається таке накладення земельних ділянок, на підставі яких межових знаків, що характеризують спірну земельну ділянку, судовий експерт дійшов до такого висновку, та чому наявні у справі графічні матеріали щодо досліджуваних земельних ділянок (їх розміру, площі та конфігурації) вказують тільки на можливе незначне перетинання окремих частин цих земельних ділянок по їх межах.

Під час розгляду справи по сутті на підтвердження позову було надано висновок експерта за результатами проведення земельно- технічної експертизи від 17.08.2017 року №5/17-27 яка була проведена Кропивницьким відділенням КНДІСЕ по кримінальному провадженню №000044.

Відповідно даного експертного висновку встановлено , що земельна ділянка з кадастровим номером :39:325:0073 загальною площеюо,0650 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 накладається з земельною ділянкою , яка розташована за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 0,2668 га. яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_7 перебуває у постійному користуванні Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області площею 0,0595га.

Суд першої інстанції при розгляді справи не досліджував висновок експерта за результатами проведення земельно- технічної експертизи від 17.08.2017 року №5/17-27 яка була проведена Кропивницьким відділенням КНДІСЕ по кримінальному провадженню №000044 про , що зазначено в рішені суду.

З матеріалів справи вбчається , що експертний висновок проведений в рамках розгляду справи № 912/952/16 за позовом Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до Кіровоградської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення в порядку господарського судочинства в матеріалах справи відсутній.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку , що позивач у встановленому чинним законодавством порядку не надав суду достатніх та допустимих доказів щодо викладених ним обставин, зокрема, щодо накладення (перетину ) спірних земельних ділянок.

Крім того суд першої інстанції дійшов висновку що приймаючи до уваги встановлені обставини по справі, позбавлення ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки, на думку суду, буде мати ознаки непропорційного втручання держави у її право власності, оскільки вказана особа набула права власності на підставі оплатних договорів купівлі продажу при цьому суд посилався на норми європейського права .

Встановлене свідчить, що суд першої інстанції відмовив в задоволені позову з різних підстав: перша з недоведеності позовних вимог , друга у звязку наявністю ознак непропорційного втручання держави у її право власності, оскільки вказана особа набула права власності на підставі оплатних договорів купівлі продажу.

Обидва висновки суду першої інстанції можуть бути самостійними підставами для для відмови у задоволені позову .

Однак відмова у задоволені позову з підстав непропорційного втручання держави у право власності,може застосовуватись лише у випадку, якщо буде доведено , що позовні вимоги є обґрунтованими.

В протилежному випадку, позов не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження позову.

Суд апеляційної інстанції, перевірив докази, які знаходяться в матеріалах справи на підтвердження позовних вимог та на підтвердження заперечень проти позову і дійшов висновку , що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження позову.

Посилання позивача на висновок експерта за результатами проведення земельно- технічної експертизи від 17.08.2017 року №5/17-27 яка була проведена Кропивницьким відділенням КНДІСЕ по кримінальному провадженню №000044 як на належний та допустимий доказ є необґрунтованим, оскільки предметом дослідження при проведені експертизи була земельна ділянка площею 0,0650га яка рішенням п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22 вересня 2015 року № 4538 передана у власність ОСОБА_2 безоплатно у власність по АДРЕСА_1 .

В той час як предметом розгляду даного судового спору є дві земельні ділянки які знаходяться у власності ОСОБА_1 на підстави договору купівлі продажу.

Тобто земельна ділянка площею 0,0650га , як предмет спору відсутня у зв`язку з її розподілом.

Предметом дослідження при проведені експертизи у кримінальному проваджені зазначені дві земельні ділянки не були.

З матеріалів справи також вбчається, що відповідно до довідки №589-17/20 від 09.09.2014 року виданої начальником ОКП КООБТІ Шиховою В.В. станом на 01.01.2013 року, право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 28.01.2011 року зареєстровано за Кіровоградським виконкомом, згідно реєстраційного посвідчення від 02.06.1987 р. Реєстраційна справа та розділ реєстру закритиі(об`єкт нерухомого майна знищений). (а.с.127 т.2).

Відповідно до відповіді начальника управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 04.05.2016р. №459 вбчається, що згідно інформації управління власності та привазації комунального майна Кіровоградської міської ради від 04.05.20016 року №347/17 право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 припинено 28.01.2011 р. (а.с.120 т.2).

Встановлені обставини свідчать, що до того як позивачу була виділена земельна ділянка в постійне користування за адресою Глінки АДРЕСА_4 , на земельній ділянці за АДРЕСА_1 знаходились будівлі , які в подальшому були визнані такими , що втратили ціність та було прийняте рішення про їх знесеня.

Встановлені обставини свідчать , що під час розгляду справи судом першої інстанції не були встановлені дійсні обставини по справі зокрема , що знаходилось за адресою АДРЕСА_1 на період виділення земельної ділянки позивачу у 2001 році і який розмір земельної ділянки був виділений за даною адресою.

Встановлені обставини є суттєвими при вирішенні спору , зокрема в частині чи правомірно було винесене рішення про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 у 2015 році, відповідно до рішення органів місцевого самоврядування і чи були порушені при цьому права позивача.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач просить витребувати нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 при цьому в позовних вимогах не зазначається, яке саме майно підлягає витребуваню.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, однак доводи викладені скарзі не дають підстави задовольнити позовні вимоги.

Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми процесуального права, зокрема не встанови дійсні обставини по справі не сприяв всебічному розгляду справи і ухвалив судове рішення яке не ґрунтується на законі, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухваленню нового яким у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення п`ятдесят другої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 22.09.2015 року № 4538 «Про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 », скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 4. М. Кропивницький , індексний номер - 32141039 від 31.10.2016 року з кадастровим номером НОМЕР_5 0078 за ОСОБА_1 , скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_5 Слави АДРЕСА_1 . АДРЕСА_4 , індексний номер:32141019 від 31.10 2016 року , з кадастровим номером НОМЕР_5 0077 за ОСОБА_1 , витребування нерухомого майна розташованого за адресою : АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 - відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області в інтересах Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області в інтересах Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області до Міської ради м. Кропивницького, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування правовстановлюючих документів та витребування із незаконного володіння земельної ділянки відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеними сторонами.

Текст постанови складено 26.06.2019року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: