РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2019 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Телешмана О.В.,

з участю секретаря судового засідання Дєдової В.С.,

позивач ОСОБА_1 - в судове засідання з`явився,

представник відповідача державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» Петришен С.М. - в судове засідання з`явився,

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить :

стягнути з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на його користь матеріальну та моральну шкоду в сумі 220000 гривень, завдану незаконними діями відповідача.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає(знаходиться) АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» (проживає(знаходиться) село Шишківці Сокирянського району Чернівецької області) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 позов та уточнені позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що над ним знущалися представники відповідача. 01.07.2016 року він дійсно попросив двох односельчан щоб вони заготовили дрова на зиму для його матері, яка була інвалідом І групи. Дані чоловіки неподалік села Бурдюг Кельменецького району заготовляли для нього сухі гілки. Під час цього їх виявив лісник ОСОБА_2 , який викликав працівників Сокирянського лісового господарства. Його безпідставно звинуватили в незаконній порубці лісу, незаконно притягнули до адміністративної відповідальності та наклали на нього адміністративне стягнення у виді 85 гривень штрафу. Він є полковником служби безпеки України у відставці, тому він ніколи не порушував закон. При цьому під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, працівники лісгоспу фактично провели незаконно обшук в господарстві його матері. Вони ходили по території господарства та здійснювали фотографування. Його було безпідставно звинуваченого у спричиненні шкоди державі на суму 7331 грн.. На нього склали протокол про адміністративне правопорушення і повідомили, що справу буде розглянуто наступного дня о 10 годині в Бурдюзькій сільській раді. Наступного дня він з`явився в сільську раду, але працівників лісгоспу у вказаний час не було. Тому йому невідомо було про розгляд справи. Про те, що є постанова про накладення адміністративного стягнення він дізнався у Богунській ДВС Житомирської області по місцю свого постійного проживання. Щоб довести правомірність своїх дій він був вимушений звертатися до суду і справу тривалий час розглядали адміністративні суди, тому що відповідач оскаржував рішення суду першої інстанції. Справа неодноразово розглядалася судами. Справа була закрита судом, тобто судом встановлено, що він не вчиняв жодних правопорушень. Внаслідок несправедливого та незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності він зазнав душевних страждань та погіршився стан його здоров`я, через що він був вимушений проходити численні медичні обстеження та проходити відповідні курси лікування. ОСОБА_2 також погрожував йому фізичною розправою.

Також представники відповідача у відзиві на апеляційну скаргу від 07.06.2019 року №343 вказали, що він є психічно хворою людиною, чим принизили його честь та гідність, так як він має дозвіл на зброю, не страждає психічними розладами тому такі висловлювання є порушенням його прав та образою.

Зважаючи на такі порушення його прав, він вважає, що з відповідача на його користь має бути стягнуто 220000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної та матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позові та доповненнях і просив їх задовольнити та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Представник відповідача державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» Петришен С.М. пояснив, що позов не визнає повністю , так як вимоги не обґрунтовані відповідним чином і не підтверджені належними доказами. Працівники державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» діяли в межах своїх повноважень, не допускали порушень прав позивача. позивач не звертався до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій працівників лісгоспу. При огляді господарства позивач дав дозвіл на це і не заперечував проти цього. Для складання протоколу про адміністративне правопорушення він дозволив працівникам лісгоспу зробити це на подвір`ї на столику. Позивач дозволив всім працівникам зайти на територію господарства крім ОСОБА_2 , з яким в нього були неприязні відносини. Позивач сам стверджував, що він хворий, тому у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено, що позивач неврівноважений та є хворою людиною, з огляду саме на такі твердження позивача. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому до правовідносин з лісгоспом він мав хронічні захворювання, які лікував і це лікування, на підтвердження якого позивач подавав різні документи, не пов`язане жодним чином з діями працівників лісгоспу. Позивач подав документи про витрати на пальне, які не мають стосунку до справи, так як згідно чеків, наданих позивачем витрати на паливо робилися 14.10.2019 року та 19.10.2019 року, тобто в ті дні, коли не відбувалися судові засідання, тобто не підтверджено, що ці витрати пов`язані з розглядом даної цивільної справи.

Судом встановлено, що 02.07.2016 року в.о. інженера охорони та захисту лісу державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» постановою №000034 наклав на позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 гривень за вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП, тобто незаконна порубка, пошкодження та знищення лісових культур і молодняка. В постанові також зазначеною, що позивач ОСОБА_1 заподіяв лісовому господарству шкоду на суму 7331 грн. 33 коп. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.02.2018 року у справі №295/13440/16-а скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення №000034 від 02.07.2016 року та закрито справу про адміністративне правопорушення. Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року №К/9901/53963/18, справа №295/13440/16-а касаційна скарга державного підприємства „Сокирянське лісове господарство,, залишена без задоволення, а ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2018 року без змін. Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 06.02.2018 року, яке набрало чинності 18.05.2018 року, залишено без змін. Вказані обставини стверджуються зазначеними вище рішеннями судів.

Крім того, 07.06.2019 року Державне підприємство «Сокирянське лісове господарство» подало до Чернівецького апеляційного суду відзив за №343(а.с.171) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області, в якому, крім іншого, зазначено, що «позивач ОСОБА_1 є психічно неврівноваженою та хворою людиною, яка потребує примусового лікування у спеціалізованих закладах здоров`я».

Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та поширення у відзиві, адресованому суду, фактичних даних, які не є оціночними судженнями, зокрема, що позивач є «психічно неврівноваженою та хворою людиною», позивачу ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що були порушені його права людини і громадянина, порушені його нормальні життєві зв`язки, він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, зокрема у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та у зв`язку з поширенням щодо нього інформації, яка принижує його честь та гідність.

Зокрема, згідно з усталеною судовою практикою інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Отже, між сторнами склалися правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями посадових осіб юридичної особи.

Викладені вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом в їх сукупності, зокрема, вказаними вище рішеннями судів та показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердили ті обставини, що внаслідок дій працівників Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» позивач ОСОБА_1 переносив душевні страждання у зв`язку з безпідставними звинуваченнями його у вчинені адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.1 ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Згідно ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням такої інформації.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.9 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд вважає, що вина працівників державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» у спричиненні позивачу моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями та діями підтверджена дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків, допитаних судом.

Суд також вважає, що сам по собі факт безпідставного притягнення громадянина до адміністративної відповідальності свідчить про завдання особі моральної шкоди. Цей факт є загальновідомим і не потребує окремого доказування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, а також представники відповідача у відзиві від 07.06.2019 року №343 до Чернівецького апеляційного суду на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області, принизили честь, гідність та образили відповідача, зазначивши, що «позивач ОСОБА_1 є психічно неврівноваженою та хворою людиною, яка потребує примусового лікування у спеціалізованих закладах здоров`я».

На ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Представник відповідача в порушення ст. 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що позивач ОСОБА_1 01.07.2016 року допустив адміністративне правопорушення, передбачене ст.65 КУпАП, а також не надав належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 має психічний розлад. Також представник відповідача не надав належних та допустимих, доказів, які підтверджували ту обставину, що позивачу не було спричинено моральної шкоди, внаслідок дій відповідача.

Суд відхиляє доводи та докази позивача ОСОБА_1 у вигляді виписних епікризів, даних діагностичних досліджень, оскільки з даних документів не вбачається, що соматичні захворювання позивача сталися внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності посадовими особами відповідача та внаслідок поширенням відповідачем даних, які принижують його честь та гідність та образи з боку представників відповідача. Відповідно, суд відхиляє докази позивача у вигляді документів про оплату за медичні обстеження, так як позивач, в порушення ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, що такі матеріальні витрати пов`язані саме з протиправними діями відповідача.

Також, суд відхиляє доказ, наданий позивачем у вигляді висновку приватного психолога від 16.01.2019 року за результатами діагностики, оскільки даний документ не є висновком експерта, а також даний висновок побудований на висловлюваннях та твердженнях самого позивача без врахування відповідних об`єктивних критеріїв, з даного документу не вбачається причинно - наслідкового зв`язку між захворюванням позивача та протиправними діями посадових осіб відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, що наявні у позивача захворювання виникли саме внаслідок незаконного його притягнення до адміністративної відповідальності та поширення посадовими особами відповідача неправдивої інформації про нього.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, що працівники відповідача 01.07.2016 року провели незаконний обшук в господарстві його матері в селі Бурдюг Кельменецького району Чернівецької області, так як такі доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, позивач не звертався до правоохоронних органів з приводу незаконного проникнення до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку. Крім того, з показань свідків, допитаних судом - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що позивач добровільно дозволив їм оглянути господарство, в якому проживала його мати, заборонивши заходити в господарство лише одному працівнику відповідача - ОСОБА_2 . З показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також не вбачається, що службові особи відповідача без згоди позивача та самовільно перебували на території господарства матері позивача.

Суд вважає, що представники відповідача в порушення ст. 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що службові особи відповідача не спричиняли позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та поширення про відповідача недостовірної інформації щодо стану його здоров`я.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню частково і з відповідача - державного підприємства «Сокирянське лісова господарство» слід стягнути на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн., а у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовити за безпідставністю.

При визначенні такого розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, обсяг та глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер і тривалість страждань, які переніс потерпілий, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках.

При цьому також враховується та обставина, що позивач ОСОБА_1 в позовній заяві до суду та в судовому засіданні пояснював, що він дійсно просив знайомих заготовити дрова для матері, яка була інвалідом та особою похилого віку, яка потребувала сторонньої допомоги, і доручив їм здійснювати порубку сухих гілок в лісі на околиці села Бурдюг Кельменецького району Чернівецької області, який межував з господарством його матері та не був його власністю чи в його законному користуванні. Крім того, позивач стверджував про інші порушення закону працівниками відповідача без будь - якого підтвердження даних фактів, зокрема, рішень компетентних та правоохоронних органів про порушення працівниками відповідача норм чинного законодавства.

Згідно ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст. 10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (п.46 рішення від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Суд, відповідно до вимог ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення відповідачем прав позивача само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд відхиляє докази позивача у вигляді фіскальних чеків про оплату пального, так як позивач в порушення ст. 81 ЦПК України не довів, що дані чеки мають стосунок до поїздок позивача в судові засіданні в даній справі.

Так, позивач не надав суду відповідних проїзних документів відповідно до «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 №59, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 року за № 218/2658, що дало б можливість суду визначити відповідно до ч.3 ст. 138 ЦПК України розмір компенсації за судовим рішенням витрат позивача, що пов`язані з явкою до суду.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає, що судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести за рахунок держави, оскільки в матеріалах справи відсутні документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 3,32 Конституції України, ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 16, 23, 270, 277,280, ст. ст. 1167, 1172 ЦК України, керуючись ст. ст. 2 - 13, 76-80, 133, 138, 141, 200,206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» ( село Шишківці Сокирянського району Чернівецької області ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) (в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 ( одну тисячу п`ятсот) гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд Чернівецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя