Номер провадження 2/229/88/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Цукаревій К.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, в якому просив: припинити право спільної часткової власності, на будинковолодіння №23 по вул. Туполева академіка в м.Дружківка Донецької області; розділити в натурі вище вказане домоволодіння та визнати за ним право власності на частину 3/5 житлового будинку як на окреме домоволодіння (квартиру №1) та відповідні надвірні будівлі.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_3 є власником 3/5 частин житлового будинку №23 по вул. Туполева академіка, м.Дружківка Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2011 року, зареєстрованому в реєстрі зв №1852. В його користуванні знаходяться 3/5 приміщення житлового будинку «А1» загальною площею 61.6 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, та надвірні будівлі: сарай цегла «В», погріб цегла «в», уборна цегла «К», водопровід метал «Е», огорожа шиіер №2, ворота метал №3, огорожа бетон №4, гараж «8».

Відповідач ОСОБА_2, є власником 2/5 частин цього житлового будинку, що раніше належали її матері ОСОБА_4, яка померла 08 квітня 2015 року. Протягом багатьох років відповідач проживала зі своєю матірю, тому фактично прийняла спадщину та проживає в будинку. У її користуванні знаходяться 2/5 частки житлового будинку загальною площею 55,8 кв м, та надвірні будівлі: літня кухня цегла «Б», погріб камінь «б», уборна дерево «1», 2/5 ч огорожі дерево №1,2/5 ч. замощення асфальт №1; 2/5 водопровід метал «Е».

Кожна частина житлового будинку вже є окремим об'єктом. Між належними сторонам приміщеннями поставлені перегородки, проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку, на земельних ділянках встановлений паркан, який їх розділяє. Приміщень спільного користування немає.

Проте за наявності однієї адреси та двох співвласників між сторонами виникають складнощі в отриманні кореспонденції та оформлення юридичних документів.

Позивач звернувся з заявою до КП Дружківське міське бюро технічної інвентаризації м. Дружківка про надання висновку щодо технічної можливості поділу домоволодіння, але отримав відмову, оскільки відповідач відмовилась писати аналогічну заяву.

У звязку з чим він вимушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 з'явилася до суду, повідомила суду, що вона проживала разом із своєю матірю ОСОБА_6 в спірному будинку до її смерті та проживає в ньому по теперішній час із своєю сімєю. Підтвердила, що вони із відповідачем окремо володіють та користуються своїми частками домоволодіння та земельної ділянки за адресою м.Дружківка, вул. Туполева академіка, буд. 23. Будинок має два окремих входи, їх частки перегороджені, земельні ділянки розділені парканом, приміщень спільного користування нею та позивачем немає. Проти задоволення позову не заперечує.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є власником 3/5 частин житлового будинку №23 по вул. Туполева академіка, м.Дружківка Донецької області з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці, яка належить Дружківській міській раді, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №1852.

Свідоцтво про право на спадщину видано на 3/5 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а саме: цегла житловий будинок «А-1», загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м та надвірні будівлі: сарай цегла «В», погріб цегла «в», уборна цегла «К», водопровід метал «Е», огорожа шифер №2, ворота метал №3, огорожа бетон №4, гараж «8». Згідно витягу про державну реєстрацію прав №32082318 від 17.11.2011 року, право власності на 3/5 зареєстровано 17.11.2011 року за ОСОБА_3 Комунальним підприємством Дружківське міське бюро технічної інвентаризації за № 284 в книзі №20 (а.с.26).

Інші 2/5 частини спірного домоволодіння належали на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 березня 2010 року ОСОБА_4, яка померла 08 квітня 2015 року, що підтверджено відповідними свідоцтвами. Право власності на 2/5 частки житлового будинку зареєстровано 01 квітня 2010 року КП Дружківське міське бюро технічної інвентаризації за №284 в книзі №20 за ОСОБА_4 за ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину видане на 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, а саме: літню кухню цегла «Б», погріб камінь «б», уборну дерево №1, 2/5 ч. замощення асфальт №1, 2/5 ч. водопровіда метал «Е»(а.с. 23,24,27).

18 квітня 2018 року позивач звернувся до Комунального підприємства Дружківського міського бюро технічної інвентаризації із заявою про надання висновку щодо можливості поділу житлового будинку №23 по вул. Туполева академіка в м.Дружківка Донецької області (а.с.29).

24 квітня 2018 року на його заяву було повідомлено, що відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 р. №55, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 р. за №774/14041 для виготовлення висновку необхідні заяви від усіх співвласників. Через відсутність заяв співвласників КП ДМБТІ не має можливості підготувати висновок про технічно можливість поділу обєкта нерухомого майна. Рекомендовано заявнику звернутися до суду для вирішення питання (а.с.30).

Відповідно до акту складеного Головою комітету мікрорайону «Горняк» в складі комісії, в будинку 23 по вул. Туполева академіка в м.Дружківка Донецької області мешкають та зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 (а.с.28).

В судовому засіданні в порядку ст. 230 ЦПК України було допитано в якості свідка ОСОБА_8 Яка повідомила суду, що вона є жінкою позивача по справі, тому їй особисто відомі обставини спору щодо якого подано позов до суду. Її чоловік був змушений подати даний позов, оскільки вона із сином вже протягом семи років не можуть зареєструватись в спірному будинку. Крім того через відсутність в них окремого виходу на центральну вулицю і окремої адреси виникають складнощі. Часто доводиться викликати швидку, оскільки її чоловік переніс інсульт і йому буває погано, але швидка приїздить на поштову адресу до входу на подвіря, який знаходиться з іншої сторони від входу до їх квартири, тому доводиться зустрічати швидку на Миколайпількому повороті десь метрів 500 від їх квартири, що додає клопіт. Також у них син першої групи з психічними розладами і якщо щось трапиться, наприклад загоряння, то навіть пожежна до входу до їх квартири не зможе підїхати. Робітники комунальних організацій також приходять за поштовою адресою, а потім щоб дістатися до їх квартири доводиться переходити балку або йти в обхід.

07 грудня 2018 року до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи, проведеної за ухвалою суду від 09 серпня 2018 року та призначеної за клопотанням представника позивача.

Згідно з Висновком щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна № 276/1 від 15 листопада 2018 року, виділити в натурі частину житлового будинку (приміщення №2-1 кімната кухня 9,4 кв.м, № 2-2 кімната 3,9 кв.м, №2-3 коридор 2,0 кв.м, №2-4 ванна 3,9 кв.м, №2-5 туалет 1,3 кв м, № 2-6 кімната 18,4 кв.м, № 2-7 кімната 6,5 кв.м, № 2-8 кімната 6,6 кв.м, № 2-9 кімната 9,6 кв.м), розташованого за адресою вул. Туполева академіка, буд. 23, м.Дружківка Донецької області у власність співвласнику ОСОБА_3, згідно установленого порядку користування житловим будинком з урахуванням нормативних вимог можливо (а.с.151).

Відповідно майно належне сторонам вже є окремим об'єктом, позивач та відповідач не можуть укласти між собою договір поділу майна.

Згідно з вимогами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно зі ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Як передбачено ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Крім того, згідно з пунктами 2.4.-2.6. Інструкції щодо проведення поділу,виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 за № 55, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041, поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, з уточненням складу об'єкту нерухомого майна, заяв усіх співвласників та висновку щодо технічної можливості такого поділу обєкту нерухомого майна, який повинен містити такі дані: кому належить об'єкт нерухомого майна; б)на підставі яких правовстановлювальних документів; повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна; фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси; пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, беручи до уваги те, що порядок користування спірного домоволодіння співвласниками врегульовано між собою в добровільному порядку, належна кожному частка чітко визначена правовстановлюючими документами, та є фактично самостійними обєктами нерухомого майна, згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи існує технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, відповідачка визнала позов в повному обсязі, дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З іншими вимогами позивач не звертався, відповідачка не спростувала належність і допустимість доказів та зазначених позивачем обставин.

Таким чином, суд, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на будинковолодіння №23 по вул. Туполева академіка в м.Дружківка Донецької області.

Розділити в натурі будинковолодіння №23, що розташоване по вул. Туполева академіка в м.Дружківка на два окремі будинковолодіння.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 224031330 право власності на частину 3/5 житлового будинку як на окреме домоволодіння (квартиру №1) та надвірні будівлі по вул. Туполева академіка, буд.23 в м.Дружківка Донецької області, що складається з наступних приміщень:

житловий будинок - "А-1" загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м; сарай цегла - "В"; погріб цегла - "В"; уборна цегла - "К"; водопровід метал - "Е", огорожа шифер №2; ворота метал №3, огорожа бетон №4; гараж "8.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Є. В. Петров