Дата документу 15.10.2019 Справа № 333/2474/15
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/2474/15Головуючий у 1-й інстанції Ярошенко А.Г.
Пр. № 22-ц/807/2445/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого Полякова О.З.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 20 лютого 2008 року між

ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 16-502-028И, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 292000,00 грн., строком до 20 лютого 2028 року зі сплатою 17% річних за користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.3. кредитного договору, сторони узгодили, що позичальник у термін з 01 по 10 число кожного місяця зобов`язується здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 1216,67 грн., відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 16-501-028И/1, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року.

Того ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 16-501-028И/2, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року

У зв`язку з простроченням виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 09 лютого 2015 року на адресу позичальника та поручителів було направлено вимоги №б/н про дострокове повернення кредиту та сплати процентів у тридцятиденний строк, у зв`язку з чим банк набув право на стягнення у повному обсязі заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на наведене, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року, яка станом на 09 лютого 2015 року, становить 312 528,35 грн., з яких: 180 620,24 грн. заборгованість за кредитом; 13 383,37 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 3 763,35 грн. нараховані відсотки, 30 429,68 грн. нараховані відсотки на прострочену заборгованість, 76 331,71 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11 березня 2014 року по 19 січня 2015 року.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором №16-502-028И від 20 лютого 2008 року у розмірі 312528,35 грн. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2017 року залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, про часткове задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у солідарному порядку відповідальності боржника та кожного з поручителів окремо, на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором № 16-502-028И від

20 лютого 2008 року у розмірі: заборгованість по тілу кредиту 200786,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами

34193,03 грн. та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 56247,30 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеною постановою апеляційного суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 подали касаційні скарги.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційні скарги задоволено частково, постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не перевірили чи виник у відповідачів, передбачений ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та пунктом 3.4. кредитного договору обов`язок щодо дострокового повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ними, та інших, визначених умовами договору платежів.

Таким чином, предметом розгляду колегії суддів є апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 прострочив сплату щомісячних платежів за кредитним договором, що призвело до виникнення у нього заборгованості, яка станом на 09 лютого 2015 року, становить 312528,35 грн., а отже, підлягає стягненню на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Доводами апеляційної скарги є посилання ОСОБА_1 , на те, що судом першої інстанції не було досліджено підставу, на якій позивач мав право звернутися до суду з вимогами про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Так, Договором чітко визначений порядок та умови, за настання яких, у ОСОБА_1 настає обов`язок дострокової плати кредитних ресурсів, а саме пунктом 3.4 Договору встановлено, що у випадку вимоги Банку про дострокове повернення Кредитних ресурсів та сплату процентів Позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим Договором, тобто повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку. Проте, відповідачі не отримували жодних вимог щодо дострокового повернення кредитних ресурсів. Також, ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги заявлені до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є такими, що заявлені із пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до п. 5.1. договору поруки №16-502-028П/2 від 20 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» а ОСОБА_3 порука припиняється із припиненням зобов`язання що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку зобов`язання за Кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя. З урахуванням розрахунків Банку, в яких зазначено, що період заборгованості починається з 11 березня 2014 року, та зверненням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до суду через 11 місяців вважає що судом першої інстанції помилково було задоволено вимоги до інших відповідачів. Також, ОСОБА_1 просив апеляційний суд застосувати позовну давність до суми пені, встановлену ч. 2 ст. 258 ЦК України. Просив задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що 20 лютого 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 16-502-028И, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 292 000,00 грн., строком до 20 лютого 2028 року зі сплатою 17 процентів річних за користування кредитом (т. 1 а.с. 12-14).

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору, позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 20 лютого 2028 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, у термін з 01 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 1 216,67 грн., згідно графіка, що є додатком № 1 до цього договору.

20 лютого 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 16-501-028И/1, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року.

Того ж дня, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки

№ 16-501-028И/2, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року.

Згідно пункту 3.4. кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема у випадку порушення позичальником у період дії цього договору будь-яких його умов, у тому числі несвоєчасного або не у повному обсязі здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або сплати процентів і комісійної винагороди.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з цим, п. 3.4 кредитного договору встановлено, що у випадку вимоги Банку про дострокове повернення Кредитних ресурсів та сплату процентів Позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення за цим Договором, тобто повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги Банку. Банк може повідомляти Позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним Позичальнику за вказаною адресою.

Отже, кредитним договором передбачено порядок зміни строку виконання основного зобов`язання. Проте, судом першої інстанції ці обставини не досліджено, та не встановлено чи дотримався позивач цього порядку та чи виникло у зв`язку із цим у позичальника, а, відповідно, й у поручителів зобов`язання дострокового виконання кредитного договору.

В матеріалах справи відсутні докази виконання умов вказаного пункту договору кредитором та докази отримання вимоги позичальником ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту та поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 невиконання боржником своїх зобов`язань та сплати визначеної грошової суми.

Посилання позивача на те, що відповідачі були повідомлені про існуючу заборгованість за Кредитним договором, проте ніяк не відреагували, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки обов`язок повного погашення у відповідачів настає протягом десяти банківських днів саме з моменту отримання цієї вимоги, а не надсилання її Банком.

Крім того, колегією критично оцінюються вимоги, які були надіслані на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони датовані 09 лютим 2018 року, тобто через три роки після подання позовної заяви (т. 1 а.с. 18, 19, 20). Крім того, зазначена в них сума заборгованості відповідає сумі заборгованості станом на 09 січня 2015 року.

Також, слід зазначити, що п. 3.4 право позивача пред`явити до відповідачів позов про стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року обумовлено дотриманням процедури направлення банком вимог про дострокове повернення усієї суми кредиту, а не заборгованості за визначений період.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, зміна строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором у передбаченому ним порядку не відбулася і строк виконання основного зобов`язання не змінений відповідно до умов кредитного договору. Тому позивач не набув права на дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовому висновку Верховного Суду України по справі № 6-438 цс 15 від 2.09.2015 року, № 6-2457цс16 від 02 листопада 2016року.

Разом з тим , доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо припинення зобов`язань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за договорами поруки № 16-501-028И/1 та № 16-501-028И/2 від 20 лютого 2008 року не знайшли свого підтвердження.

Відповідно дост.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Натомість, встановивши, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року не настав, колегія суддів зазначає, що не можуть бути припинені в повному обсязі й зобов`язання відповідачів за договорами поруки.

За таких обставин, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що позовні ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягають задоволенню, оскільки поза увагою суду залишився порядок та умови виникнення у позивача права на дострокове стягнення, та відповідно обов`язку дострокового погашення ОСОБА_1 кредитних коштів, сплати процентів всієї суми кредиту.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як таке, що постановлене без додержання норм матеріального та процесуального права, та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: