28.10.2019 Суддя Ізмайлов І. К..
Справа № 644/4021/19
Провадження № 2-к/644/5/19
У Х В А Л А

іменем України

28 жовтня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.,

секретаря Старікова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Кантемирівського районного суду Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшло клопотання Кантемирівського районного суду Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 державного мита у розмірі 400 рублів в дохід місцевого бюджету, яка згідно матеріалів доручення проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Клопотання подане через Головне територіальне управління юстиції у Харківській області.

Вказані правовідносини регулюються гл. 1 розд. ІХ ЦПК України, розділом V Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України № 1092/5/54 від 27 червня 2008 року зі змінами, внесеними наказом № 29/5/2 від 11 січня 2016 року (далі Інструкція) з урахуванням умов Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Відповідно до ч. 1 ст.467 ЦПК України боржник ОСОБА_1 була повідомлена про надходження клопотання Кантемирівського районного суду Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 , а також їй було запропоновано у місячний строк надати до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова можливі заперечення проти даного клопотання. Дане повідомлення було надіслане ОСОБА_1 , яка згідно матеріалів доручення проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поштовою кореспонденцією. Заперечень проти даного клопотання від боржника не надходило.

За вимогами ч. 1 ст.464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника.

Відповідно до ч. 5 ст.467 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не порушено питання про перенесення його розгляду. Питань про перенесення розгляду даного клопотання до суду не надходило.

Суд, розглянувши подані документи, вважає за необхідне клопотання Кантемирівського районного суду Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на контролі Головного територіального управління юстиції у Харківській області, на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, перебуває клопотання Кантемирівського районного суду Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

В п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених упорядку міжнародногоко мерційного арбітражу на території України» зазначено, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів. Клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

У відповідності до ч. 1 ст.463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року в частині стягнення державного мита в дохід федерального бюджету з ОСОБА_1 , яка згідно матеріалів доручення проживає за адресою: АДРЕСА_1 не виконувалось.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, визначені ст.468 ЦПК України, не встановлені.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

За курсом Національного банку України станом на 28.10.2019 року російський рубль дорівнює 0.3934 грн.

Таким чином, суд вважає необхідним визначити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 157,40 грн. (400 х 0.3934).

Керуючись ст. ст. 462-467 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Кантемирівського районного суду Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення Кантемирівського районного суду Воронезької області від 25.12.2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 400,00 рублів (чотириста руб. 00 коп.), що за курсом Національного банку України станом на 28.10.2019 року становить 157,40 гривень (сто п`ятдесят сім грн. 40 коп.) в дохід федерального бюджету («счет , КБК , ОКТМО 20619151, БИК 042007001, ИНН НОМЕР_1 , КПП НОМЕР_2 , наименование получателя: УФК по Воронежской области (Межрайонная инспекция ФНС № 4 по Воронежской области) отделение Воронеж г. Воронеж»).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.К. Ізмайлов