Справа № 379/1044/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку утримувати дитину,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, який обґрунтовувала наступним:

Позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду від 12.03.2018 року шлюб було розірвано. Сторони мають спільну неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, відповідач добровільно участі у матеріальному утриманні дитини не бере. Малолітня донька проживає разом із позивачем, усі обов`язки по утриманню та виховані дитини вона несе самостійно. Дитина постійно потребує нормального харчування, одягу, витрат на забезпечення фізичного розвитку, але позивач не взмозі це самостійно забезпечити. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

У листопаді 2018 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про звільнення від обов`язку утримувати дитину, який мотивував тим, що від першого шлюбу він має іншу дитину, 2012 року народження, та на її утримання сплачує аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходів. При цьому він є інвалідом третьої групи в наслідок загального захворювання. Фізична праця, емоційні та інші навантаження внаслідок такого захворювання протипоказані, в зв`язку з цим він не працює і не має фінансової можливості утримувати дитину. Його постійний дохід - це пенсія по інвалідності в розмірі 1452,00 грн., інших доходів він не має. Свою пенсію він витрачає на ліки та вже сплачує аліменти на іншу дитину, тому фінансова можливість сплачувати ще аліменти у нього відсутня. Крім того мати дитини - позивач по справі є інвалідом другої групи, отримує пенсію 1452,00 грн., працює неповний робочий день та отримує заробітну плату, крім того щомісячно отримує державну допомогу на дитину в сумі 860,00 грн, (до досягнення трьохрічного віку), тому має реальну можливість належним чином забезпечувати утримання їх спільної дитини.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року первісний позов задоволений, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Також судом присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає, що зазначене рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення не відповідає фактичним обставинам справи і є необґрунтованим. Обґрунтував скаргу тим, що судом не були взяті до уваги доводи його позиції. Крім того присуджені витрати на правничу допомогу в сумі є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

На підставі зазначеного просив рішення суду в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в скасувати. В частині присуджених аліментів - змінити, зменшивши їх розмір до 15/100 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказала, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що вимоги про щомісячне стягнення на користь позивача аліментів на утримання дитини до її повноліття в зазначеній частці від доходів відповідача відповідає як вимогам закону, так і обставинам справи, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Положеннями ст. 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Порядок встановлення способів виконання батьками вищевказаного обов`язку утримувати передбачений положеннями ст. 181 СК України. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом. З аналізу вказаних норм вбачається, що право на стягнення аліментів на утримання дитини в судовому порядку має той з батьків, з ким проживає така дитина, за умови неналежного виконання обов`язку з матеріального забезпечення дитини іншим з батьків.

Свою незгоду з розміром присуджених до стягнення аліментів на утримання його малолітньої дочки апелянт обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки наявності у нього інших утриманців, яким він вже сплачує аліменти. При цьому безпідставно не було враховано розміру доходів апелянта. Зазначена позиція апелянта не може бути прийнята колегією суддів апеляційного суду виходячи з наступного:

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно із ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що обидві сторони є інвалідами з певними вадами та обмеженнями щодо праці та різного роду фізичних навантажень, а обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьках. При вирішенні справи щомісячний дохід відповідача та його розмір розглядалися судом першої інстанції для оцінки загального матеріального становища платника аліментів, однак такий мінімальний розмір його доходу не звільняє апелянта від обов`язку утримання дитини. При цьому заявлений позивачем щомісячний розмір аліментів є належним та законним, а максимальний розмір аліментів, який може стягуватись з платника аліментів, не повинен перевищувати 50 відсотків його доходу. За таких умов стягнення аліментів було присуджене з врахуванням наявності у відповідача інших утриманців та матеріального стану сторін.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду і підстав для зміни рішення суду в частині витрат позивача на правничу допомогу. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги з адвокатом Якименком О.В., акт виконаних робіт, підписаний сторонами,квитанції про сплату на підставі договору грошових коштів. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за об`єм робіт складає 5500 грн. Надані позивачем документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати ОСОБА_2 грошових коштів за надання професійної правничої допомоги адвоката Якименко О.В. у даній справі. Позивач у справі належним чином документально підтвердила такі витрати, а їх розмір є співмирним із заявленими позовними вимогами. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому та документально підтвердженому розмірі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть доводити незаконність оскаржуваного рішення суду, присуджений до стягнення розмір аліментів не суперечить ні матеріалам справи ні нормам закону, а доводи апелянта обґрунтовують підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання його дитини. Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи відповідно до наявних у ній на час розгляду матеріалів та представлених сторонами доказів, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, відтак рішення є законним та обґрунтованим, правові підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько