ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1492/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу№686/16707/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 червня 2019 року в складі судді Карплюка О.І. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В липні 2018 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом вказував, що 9 січня 2006 року його батько - ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Хмельницькбудінвест» договір на дольову участь в будівництві житла № 111/92, а саме : квартири АДРЕСА_1 . В подальшому, батько вирішив переоформити вказану квартиру на нього, тому 10 липня 2007 року уклали з батьком договір відступлення права вимоги щодо вказаної квартири. При цьому, ОСОБА_2 зазначав, що оскільки коштів для здійснення виплат за договором про відступлення права вимоги не вистачало, 30 травня 2007 року він продав належну йому за договором дарування квартиру - АДРЕСА_2 . Кошти за договором про відступлення права вимоги були сплачені ним в повному обсязі, що підтверджується довідкою від 1 липня 2007 року, виданою ТОВ «Хмельницькбудінвест». Позивач, зазначав, що через два роки 25 червня 2009 року отримав на своє ім`я свідоцтво про право власності на вказану квартиру, яке було зареєстровано належним чином. В подальшому, маючи на меті продати належну йому квартиру, 14 травня 2018 року звернувся до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу. Проте, в укладенні договору було відмовлено, так як квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому був необхідний дозвіл дружини для вчинення цього правочину. Однак, в позові ОСОБА_2 вказував, що квартира є його особистою приватною власністю, оскільки була придбана ним за його особисті кошти. Тому просив задоволити позов визнати, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 червня 2019 року вказаний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн.80 коп.

Не погодившись вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи спір суд не в повній мірі дослідив обставини справи, надавши перевагу одним доказам. Суд залишив поза увагою докази надані відповідачем по справі. Також не перевірив оригінали документів, наданих позивачем. Зокрема, договору дольової участі в будівництві від 9 січня 2006 року, договору відступлення права вимоги від 10 липня 2007 року тощо. Зазначає, що суд невірно взяв до уваги довідку ПАТ КБ «Надра» від 16 січня 2019 року про нібито проведення 4-х платежів ОСОБА_3 , так як строк зберігання касових чеків складає 5 років. Вважає отримання такої довідки неправомірним. Суд не допитав свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , чим позбавив можливості належного захисту своїх права. Суд не в повній мірі дослідив обставини справи, зокрема, те, що кошти на виплату фактично були сплачені під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Також те, що правочин був вчинений в інтересах сім`ї. Крім того, судом не досліджувалось взагалі питання участі відповідача у житті сім ї, її особисті зусилля, витрачені на сім`ю, утримання дітей, ведення домогосподарства, допомогу чоловікові при здійснені ним підприємницької діяльності.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 жовтня 1998 року по 17 липня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

9 січня 2006 року між ТОВ «Хмельницькбудінвест» та ОСОБА_3 , батьком позивача, було укладено договір на дольову участь в будівництві житла № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , предметом якого було фінансування квартири АДРЕСА_1 площею 84,78 кв.м. За умовами договору дольовик зобов`язується внести підприємству на будівництво житла 330 642 грн.

В це же день, 9 січня 2006 року між ТОВ «Хмельницькбудінвест» та ОСОБА_2 , укладено такий самий договір на дольову участь в будівництві житла № 111/ НОМЕР_2 , предметом якого є фінансування квартири АДРЕСА_1 площею 84,78 кв.м. За умовами договору дольовик зобов`язується внести підприємству на будівництво житла 330642 грн.

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Хмельницькбудінвест» 16 лютого 2007 року - 99192 грн. 60 коп., 2 березня 2007 року - 125000 грн., 12 березня 2007 року - 45000 грн., 1 червня 2007 року 64601 грн. 28 коп., а всього в загальній сумі 333 793 грн. 88 коп., тобто в повному обсязі вартість об`єкту будівництва за умовами договору.

Вказана обставина підтверджується платіжним дорученням та квитанціями про сплату коштів, які містяться в матеріалах цивільної справи №2-3658/09 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Хмельницькбудінвест» про стягнення надлишково сплачених коштів та відповідними довідками з банків, які містяться у даній цивільній справі.

Згідно довідки ТОВ «Хмельницькбудінвест» від 1 липня 2007 року, ОСОБА_3 виконав взяті на себе зобов`язання за договором на дольову участь в будівництві житла сплатив дольову участь у фінансуванні квартири в повному обсязі.

В свою чергу, ОСОБА_2 на виконання умов договору сплатив ТОВ «Хмельницькбудінвест» 7 березня 2008 року лише 2952 грн.

10 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор ОСОБА_3 за договором на дольову участь в будівництві житла № 111/92 від 9 січня 2006 року, уступив новому кредитору - ОСОБА_2 право на дольову участь в будівництві квартири АДРЕСА_1 . В договорі відсутня умова, що цей договір є оплатним.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 грошові кошти, які той в свою чергу сплатив забудовнику в сумі333 793 грн. 88 коп.

В березні-квітні 2009 року ТОВ «Хмельницькбудінвест» повернув ОСОБА_2 сплачені кошти за договором № 111/92 від 9 січня 2006 року в сумі 3860 грн.16 коп.

25 червня 2009 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м.

Вказане підтверджується договорами на дольову участь у будівництві, на відступлення права вимоги, квитанціями про сплату коштів та довідками банків, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Частина 1 статті 41 Конституції України вказує, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як передбачено статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 вказаного Кодексу свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного в ухвалі від 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2641цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1- час набуття майна, 2 - кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кожен окремо 9 січня 2006 року уклали з ТОВ «Хмельницькбудінвест» два окремих договори на дольову участь в будівництві житла № 111/ НОМЕР_2 , предметом яких є фінансування квартири АДРЕСА_1 загальною площею 84,78 кв.м.

Судом було оглянуто оригінал кожного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних з цих правочинів недійсним судом не визнавався, відповідно жоден з учасників цієї цивільної справи з таким позовом до суду не звертався, а тому в суду відсутні підстави вважати, що один з цих договорів є недійсним і не відповідає вимогам закону.

При цьому, як встановлено судом ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором на дольову участь в будівництві житла № 111/92 від 9 січня 2006 року виконав в повному обсязі та сплатив вартість об`єкту договору в лютому - червні 2007 року в розмірі 333793 грн. 88 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами у вигляді платіжного доручення, квитанцій та відповідних довідок банків.

ОСОБА_2 в свою чергу свої зобов`язання за договором на дольову участь в будівництві житла № 111/92 від 9 січня 2006 року виконав лише частково, сплативши 2952 грн., які в березні-квітні 2009 року ТОВ «Хмельницькбудінвест» були повернуті ОСОБА_2

Будь-яких письмових доказів, що кошти за спірну квартиру були сплачені ОСОБА_6 О ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_1 як подружжям за спільні кошти подружжя на виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором на дольову участь у будівництві квартири суду надано не було та судом не здобуто.

Отже, за таких обставин слід дійти висновку, що кошти за спірну квартиру в повному обсязі було сплачено лише ОСОБА_3 на виконання умов договору, який укладено саме ним.

10 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги за договором на дольову участь в будівництві житла № 111/92 від 9 січня 2006 року за умовами якого ОСОБА_3 , уступив ОСОБА_2 право на дольову участь в будівництві квартири АДРЕСА_1 .

В договорі відсутня умова, що цей договір є оплатним, а в справі відсутні докази, що подружжя ОСОБА_8 сплатило ОСОБА_3 грошові кошти, які були внесені ним забудовнику як оплату за квартиру.

Тобто, до ОСОБА_2 безоплатно перейшли майнові права на спірну квартиру, кошти на придбання якої в повному обсязі були сплачені його батьком ОСОБА_3 .

З врахуванням викладеного та положень ст.ст. 57, 60 Сімейного кодексу України слід дійти висновку, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, не набута подружжям за спільні кошти подружжя під час шлюбу в розміні ст. 60 СК України, а є особистою власністю позивача як майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали його батьку та безоплатно передана йому батьком.

З цих підстав колегія суддів вважає, що рішення суду про задоволення позову є обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги, що суд невірно взяв до уваги довідку ПАТ КБ «Надра» від 16 січня 2019 року про нібито проведення 4-х платежів ОСОБА_3 , так як строк зберігання касових чеків складає 5 років, слід відхилити.

В судовому засіданні апеляційного суду було оглянуто цивільну справу №2-3658/09 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Хмельницькбудінвест» про стягнення надлишково сплачених коштів. В цій справі наявні платіжне доручення та квитанції про сплату ОСОБА_6 О ОСОБА_9 ТОВ «Хмельницькбудінвест» на виконання умов договору через ВАТ «Укрексімбанк» - 16 лютого 2007 року 99192 грн. 60 коп. (платіжне доручення №1585 від 16.02.2007р.), через ВАТ КБ «Надра» 2 березня 2007 року 125000 грн., 12 березня 2007 року 45000 грн., 1 червня 2007 року 64601 грн. 28 коп. (квитанції відповідно № 116 від 2.03.2007р., № 106 від 12.03.2007р., №3130 від 1.06.2007р.).

Суду по вказаній цивільній справі надано відповідні довідки з ВАТ «Укрексімбанк» та ВАТ КБ «Надра» з посиланням на зазначені платіжні документи про сплату ОСОБА_3 грошових коштів на виконання умов договору на дольову участь у будівництві.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання апелянта на те, що суд не перевірив оригінали документів наданих позивачем, зокрема, договору дольової участі в будівництві від 9 січня 2006 року, договору відступлення права вимоги від 10 липня 2007 року та інших, так як оригінали цих документів були оглянуті в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта, що суд взагалі не дослідив питання участі відповідача ОСОБА_1 у житті сім`ї, її особисті зусилля, витрачені на сім`ю, утримання дітей, ведення домогосподарства, допомогу чоловікові при здійснені ним підприємницької діяльності. Судом встановлено, що спірна квартира придбана не за спільні кошти подружжя чи доходи ОСОБА_2 під час його перебування в шлюбі з позивачем. Кошти за спірну квартиру в повному обсязі сплатив лише ОСОБА_3 на виконання умов договору, який укладено саме ним. До позивача безоплатно перейшли майнові права на квартиру на підставі безоплатного договору відступлення права вимоги, укладеного між ним та його батьком ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 листопада 2019 року.

Судді А.М.Костенко

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова