ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/5059/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/58/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Чулкової Н.К., позивача ОСОБА_6, представників відповідача ТОВ «Приватна справа» адвоката Вичікова В.В., та ОСОБА_8, представника відповідача ОСОБА_9 адвоката Банашко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа», ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 року (суддя Карплюк О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_9 та товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» про відшкодування шкоди, та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення витрат за зберігання майна та визнання майна самочинним будівництвом,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначали, що ОСОБА_9, виконуючи обов'язки генерального директора ТзОВ «Приватна справа» при виконанні трудових обов'язків, пошкодив шляхом демонтажу магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований на розі АДРЕСА_1, вартістю 573546 грн., а також майно, яке знаходилось в середині споруди, а саме: холодильну вітрину IGLOO WCHC 1,3 GL вартістю 6758 грн. 40 коп., холодильну вітрину IGLOO WCHC 1,5 GL вартістю 6969 грн. 60 коп., холодильну вітрину IGLOO WCHC 1 GcT вартістю 7761 грн. 60 коп., холодильник "ТОН-530" вартістю 3340 грн. 80 коп., п'ятнадцять металевих стільців загальною вартістю 1800 грн., вісімнадцять пластиковх стільців загальною вартістю 810 грн., обігрівач "Zilan" вартістю 144 грн., вентилятор "Clatronic" вартістю 37 грн. 50 коп., витяжку "Maan" вартістю 244 грн., стіл пластиковий вартістю 65 грн., чотири пивні бокали загальною вартістю 66 грн. 92 коп.

Крім того, знищення вказаного майна завдало позивачам моральних страждань, що виявилось у позбавленні позивачів джерела існування, забезпечення продуктами харчування, одягом, речами першої необхідності, можливості погашати кредит, погіршення здоров'я та пошуків додаткових заходів щодо організації свого життя. Моральну шкоду позивачі оцінюють у 100 000 грн.

У зв'язку з цим позивачі, уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути на їх користь солідарно зі ОСОБА_9 та ТзОВ «Приватна справа» 601 543,82 грн. на відшкодування майнової шкоди та по 100 000 грн. моральної шкоди для кожного з позивачів.

Ухвалою суду першої інстанції від 4 жовтня 2016 року у даній справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу (т.1а.с.175).

У листопада 2017 року до суду звернулось ТзОВ «Приватна справа» із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Зазначало, що після демонтажу вказаного павільйону товариству було передано на зберігання кіоск-павільйон, рекламну щитову, чотири холодильні вітрини, кисневий балон, установку для виготовлення шаурми, бойлер-нагрівач, кавоварку, нагрівач повітря, плиту нагрівальну, дев'ять металевих стільців, дев'ять пластмасових стільців, п'ять дерев'яних столів та вентилятор, що підтверджується відповідним актом.

Крім того, товариство зазначає, що об'єкт нерухомості, відшкодування вартості якого вимагають позивачі за первісним позовом, є самочинним будівництвом, відтак, не може бути об'єктом права власності, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для вимог осіб, що не є власниками, про відшкодування їм вартості самочинно збудованого ними об'єкту.

Товариство також вважає, що у позивачів за первісним позовом відсутнє право на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний павільйон, адже вони користувались землею на підставі укладеного договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 17 серпня 2001 року, і цей договір припинив свою дію.

У зв'язку з цим ТзОВ «Приватна справа» просило суд стягнути з ОСОБА_4 вартість витрат в сумі 215 658 грн. 05 коп. по зберіганню в камері схову товариства майна, яке вона вважає своїм; визнати самочинним будівництвом магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», що був розташований в АДРЕСА_1.

Ухвалою міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року зустрічний позов ТзОВ «Приватна справа» прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 595 299 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В решті вимог первісного позову відмовлено.

У вимогах зустрічного позову ТзОВ «Приватна справа» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення витрат за зберігання майна в сумі 215 658 грн. 05 коп. та визнання магазину-павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2» самочинним будівництвом, відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з цим рішенням, ТзОВ «Приватна справа» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині часткового задоволення первісного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_9 і стягнення з нього на користь ОСОБА_4 майнової шкоди в сумі 595 299 грн. 60 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.; відмови в задоволенні зустрічного позову ТзОВ «Приватна справа» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання магазину-павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2» самочинним будівництвом та стягнення витрат на зберігання майна в сумі 215 658 грн. 05 коп.; стягнення зі ОСОБА_9 судового збору на користь держави в сумі 1 102 грн. 40 коп., та ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити повністю, зустрічний позов - задовольнити повністю.

Вважає вказане рішення в оскаржуваній частині таким, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Посилається на те, що наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_9 не означає доведеності права власності позивачів за первісним позовом на павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», та вартості цього павільйону і пошкодженого майна. Об'єкт, за знищення якого ОСОБА_6 просять стягнути кошти, є самочинним будівництвом. А відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди має лише власник майна.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги та зробив необґрунтований висновок про наявність у позивачів за первісним позовом права користування земельною ділянкою, на якій був розташований павільйон. Користування цією земельною ділянкою, на думку товариства, є тимчасовим та короткостроковим, до 13 червня 2002 року. Позивачами за первісним позовом не надано будь-якого доказу існування іншого рішення Хмельницької міської ради про надання їм земельної ділянки у користування чи власність, та яке б дозволяло їм протягом 2003-2009 років володіти чи користуватись земельною ділянкою, де тоді був розташований магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2». Також ОСОБА_6 не надали суду будь-яких доказів сплати ними як до, так і після 13 червня 2002 року до 2009 року включно орендної плати або земельного податку за цю земельну ділянку. Вказане підтверджується також інформацією Хмельницької міської ради від 9 жовтня 2017 року №С-25004-17 щодо відсутності у ОСОБА_6 права власності, користування та оренди на зазначену вище земельну ділянку. Суд будь-якої оцінки цим доказам не надав, чим було допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та, як наслідок, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Судом не було взято до уваги, що позивачі за первісним позовом не надали суду проект будівництва магазину-павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2» та дозволу на виконання будівельних робіт, більше того, в суді підтвердили про їх відсутність.

Апелянт посилається на постанову ВС від 16 травня 2018 року у цивільній справі №522/5487/17, у якій йдеться про те, що самочинне будівництво не можна віднести до об'єктів цивільних прав, і норми щодо захисту цих цивільних прав на об'єкти самочинного будівництва не розповсюджуються.

Крім того, в період з 2001-2009 років законодавство вимагало проведення реєстрації (державної реєстрації) прав власності на нерухоме майно, тому павільйон підлягав реєстрації в БТІ. До моменту реєстрації права власності на нерухоме майно особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано в процесі цього будівництва.

Суд першої інстанції в рішенні як на підставу наявності в ОСОБА_4 права на забудову послався на дозвіл Департаменту ЖКГ Хмельницької міської ради на встановлення тимчасового об'єкта - павільйону для торгівлі продовольчими товарами, та на довідку головного архітектора м. Хмельницького від 13 травня 2009 року №1/12-909, що вказаний павільйон знаходиться на земельній ділянці комунальної власності в межах червоної лінії та за межами земельної ділянки ТзОВ «Приватна справа». На думку апелянта, суд першої інстанції в основу свого рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову поклав недопустимі докази, не надавши при цьому жодної оцінки доказам, наданим товариством разом з первісним позовом, а також наданим до початку розгляду справи, та показам допитаних в суді свідків.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки висновку експерта Денисова Д.В. від 28 березня 2018 року, долученому до матеріалів справи за клопотанням товариства. В цьому висновку зазначено, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» має ознаки об'єкта нерухомого майна, в інвентарній справі відсутні документи, які б підтверджували право власності та введення його в експлуатацію, а завдану шкоду від його знесення можливо врахувати лише по вартості застосованого матеріалу, що на даний час неможливо.

Частково задовольняючи первісний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд не взяв до уваги те, що позивачі за первісним позовом не надали суду ніяких доказів самого факту заподіяння цієї шкоди та обґрунтування її розміру.

Не погоджується апелянт з відмовою суду у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з відсутністю договору зберігання. На підтвердження факту зберігання та понесених при цьому витрат товариством при поданні зустрічного позову надавались відповідні докази, яким суд першої інстанції ніякої оцінки не дав. Помилково застосувавши до вказаних правовідносин ст. ст. 936 та 937 ЦК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Суд також не дав ніякої оцінки показанням свідка ОСОБА_13 про те, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» насправді належить їй та її чоловіку. ОСОБА_4 свого часу взяли цей магазин у ОСОБА_13 та її чоловіка в оренду, а згодом ним заволоділи без їх згоди. Ці показання ОСОБА_4 не спростували.

Крім того, суд першої інстанції в рішенні не надав ніякої оцінки Договорам №1 оренди майна з правом викупу від 1 березня 2018 року та Додатку 31 до цього Договору, та Договору №2 купівлі-продажу майна від 1 березня 2018 року і Додатку №1 до цього Договору, згідно з яким ОСОБА_13 демонтований кіоск проданий ТзОВ «Приватна справа», яке на даний час є власником будівельних матеріалів демонтованого кіоску.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Приватна справа» ОСОБА_4 просить в її задоволенні відмовити в повному обсязі, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 вересня 2018 року в частині відмови в зустрічному позові ТзОВ «Приватна справа» залишити без змін. Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що ТзОВ «Приватна справа» не є уповноваженим представником ОСОБА_9, відповідно, не має жодних законних підстав оскаржувати рішення суду першої інстанції в частині, що не стосується прав та інтересів товариства, а стосується зовсім іншої особи.

Також позивач за первісним позовом зазначає, що жодних договорів про зберігання ОСОБА_4 не укладала, жодних доручень та/або погоджень товариству не надавала, оскільки все майно було знищено.

Крім того, ОСОБА_4 наголошує на взаємовиключних доводах апеляційної скарги, що товариство зберігало майно ОСОБА_4, водночас зазначаючи, що майно належить іншій особі - ОСОБА_13, яка в судовому засіданні вказала, що магазин ніби то встановив її чоловік ОСОБА_14 Доводи товариства про те, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» належить не ОСОБА_4, а іншим особам, спростовані численними доказами. ТзОВ «Приватна справа» своїм листом від 11 травня 2002 року №24, адресованим ПП ОСОБА_4, повідомило, що остання на території приватного ринку по АДРЕСА_1 збудувала магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», який здійснює торговельну діяльність з 1999 року. Цим листом товариство вимагало укладення договору та сплати коштів на утримання ринку. Належність магазину-павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2» та всього майна, яке там знаходилось, ОСОБА_4, також встановлено вироком суду, з посиланням на документи, що це підтверджують.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання магазину-павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2» самочинним будівництвом та стягнення витрат на зберігання майна ОСОБА_4 вважають законним та обґрунтованим. Те, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» був тимчасовою спорудою, підтверджується вироком суду. Не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди. Висновок експерта №4427/1726 від 28 березня 2018 року, в якому вказано, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» є самочинним будівництвом, є недопустимим доказом, оскільки визнання об'єкта самочинним будівництвом є юридичним питанням, яке не відноситься до компетенції експерта будівельно-технічної експертизи. Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів листом від 20 квітня 2011 року підтвердило право ОСОБА_4 на використання вирівнюючого фундаменту з бетону та використання цегли як утеплюючого матеріалу, що спростовує твердження апелянта про самочинність будівництва та віднесення павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» до нерухомого майна. Крім того, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір застави №23-і від 21 липня 2001 року, за умовами якого ОСОБА_4 передала в заставу магазин-павільйон площею 47,2 кв.м та обладнання в ньому згідно переліку.

Не погоджуючись з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 року ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить скасувати його в частині відмови в стягненні солідарно зі ОСОБА_9 то ТзОВ «Приватна справа» майнової та моральної шкоди та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ТзОВ «Приватна справа» на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 595 299,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає рішення в оскаржуваній частині безпідставним, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Посилається на те, що якщо працівник перебуває в трудових відносинах з підприємством та під час виконання ним своїх трудових обов'язків ним спричинена шкода, така шкода підлягає відшкодуванню, в тому числі, і підприємством.

Апелянт вважає помилковим посилання місцевого суду, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2016 року з мотивувальної частини вироку виключено посилання на те, що ОСОБА_9 вчинив злочин, виконуючи обов'язки генерального директора ТзОВ «Приватна справа», і у зв'язку з цим підстав для відповідальності товариства немає. На думку апелянта, це посилання виключено у зв'язку зі зміною обвинувачення та декриміналізацією ст. 365 КК України.

За доводами апеляції ОСОБА_9 сам пояснював у судових засіданнях, що на час демонтажу магазину він виконував обов'язки директора ТзОВ «Приватна справа». Крім цього вказані обставини підтверджуються наказом №4 від 16 червня 2009 року, згідно якого всі обов'язки керівника було покладено на заступника генерального директора ОСОБА_9, книгою реєстрації наказів ТзОВ «Приватна справа».

ТзОВ «Приватна справа» у відзиві на апеляційну скаргу, подану ОСОБА_4 просить залишити її без задоволення. Вважає доводи апеляції такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Товариством зазначено, що позивачами при розгляді справи у суді першої інстанції не надано будь-яких доказів того, що відповідач ОСОБА_9 вчинив демонтаж павільйону в якості директора ТзОВ «Приватна справа».

Також товариство заперечує проти стягнення моральної шкоди солідарно з ТзОВ «Приватна справа» та ОСОБА_9 При цьому товариство зазначає, що скасовуючи вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 7 вересня 2015 року в частині розв'язання цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26 січня 2016 року зазначив, що суди попередніх інстанцій не дотримались вимог ст. 23 ЦК України, зокрема, не з'ясували, в чому полягає заподіяна потерпілим моральна шкода та не обґрунтували її розмір. Аналогічно і в даній цивільній справі позивачами за первісним позовом також не надано будь-яких доказів, які б підтверджували заподіяння їм моральної шкоди, та жодним чином не обґрунтовано її розмір.

У заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_9 повністю приєднується до апеляційної скарги ТзОВ «Приватна справа».

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТзОВ «Приватна справа», до якої приєднався ОСОБА_9, слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, відповідно до вимог ст. 22 ч. ч. 1 та 2 п. 1 ЦК України, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа, відповідно до ст. 1172 ЦК України, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Відповідно до вимог ст. 376 ч. ч. 1 та 2 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до вимог ст. 82 ч. ч. 4 - 6 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Особа, відповідно до ст. 23 ч. ч. 1 та 2 п. 3 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 23 ч. ч. 3 та 4 ЦК України, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст. 936 ч. 1 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до вимог ст. 937 ч. 1 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що згідно договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди на підставі рішення 11 сесії міської ради №9 від 24 жовтня 1997 року, рішення 15 сесії №6 від 21 червня 2000 року та рішення міськвиконкому №434 від 14 червня 2001 року виконком Хмельницької міської ради надав ОСОБА_4 в тимчасове короткострокове користування земельну ділянку загальною площею 48 кв.м згідно з планом землекористування (т. 1 а. с. 88, 89).

Департаментом ЖКГ Хмельницької міської ради надано дозвіл ОСОБА_4 на встановлення тимчасового об'єкта: павільйону для торгівлі продовольчими товарами, на розі АДРЕСА_1, на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26 червня 2002 року №523 (т. 2 а. с. 96, 166, 167).

Згідно довідки головного архітектора м. Хмельницького від 13 травня 2009 року №1/12-909 вказаний павільйон знаходиться на розі АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності в межах червоної лінії та за межами земельної ділянки ТОВ «Приватна справа» по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 92).

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року, зміненим вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 7 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2016 року ОСОБА_9 засуджено за ст. 194 ч. 2 КК України у виді 5 років позбавлення волі за те, що він 19 червня 2014 року дав вказівку (розпорядження) невстановленим слідством особам демонтувати належний ОСОБА_4 торговельний магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований на розі АДРЕСА_1, вартістю 205650 грн. (т. 1 а. с. 50-63).

Близько 4 години 19 червня 2014 року при виконанні останніми зазначеної вказівки, магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» було розламано на частини. При цьому частина майна, яка знаходилась в середині споруди, а саме: холодильна вітрина IGLOO WCHC 1,3 GL вартістю 6758 грн. 40 коп., холодильна вітрина IGLOO WCHC 1,5 GL вартістю 6969 грн. 60 коп., холодильна вітрина IGLOO WCHC 1 GL вартістю 7761 грн. 60 коп., кавоварка "Solis S512" Master 5000 вартістю 4000 грн., піч для жарки шаурми вартістю 1700 грн., п'ять дерев'яних столів загальною вартістю 1000 грн., стілець в металевому корпусі вартістю 120 грн., обігрівач "Zilan" вартістю 144 грн., а всього майна на загальну суму 28453 грн. 60 коп., була пошкоджена.

Згідно висновку експерта Власюка В.В. №419/016 від 24 січня 2017 року магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» є (був) тимчасовою спорудою, встановленою на підставі необхідних дозволів та рішень виконавчого комітету Хмельницької міської ради. Ринкова вартість магазину-павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2», що на розі АДРЕСА_1, станом на 23 січня 2017 року складає 573 546 грн. (т. 1 а. с. 202-237).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення на його користь моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що останнім не надано суду доказів, що він є власником чи співвласником пошкодженого майна.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТзОВ «Приватна справа» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення витрат за зберігання майна та визнання майна самочинним будівництвом, суд виходив з того, що представниками товариства не надано суду доказів про укладання між ТОВ «Приватна справа» та ОСОБА_4 чи ОСОБА_6 відповідного договору зберігання майна та належних і достатніх доказів, на підставі яких можна зробити висновок, що магазин -павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» є самочинним будівництвом.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання ТзОВ «Приватна справа», що наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_9 не означає доведеності права власності позивачів за первісним позовом на павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», та вартості цього павільйону і пошкодженого майна, є необґрунтованим. Вартість павільйону визначено експертом. Належність павільйону встановлена судом на підставі сукупності доказів наявних в матеріалах справи, вироку, договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди, дозволу ОСОБА_4 на встановлення тимчасового об'єкта: павільйону для торгівлі продовольчими товарами. Крім того, рішеннями господарських судів відмовлено в задоволенні позовів ТОВ «Приватна справа» до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесенні будівлі АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 87 - 108).

Твердження товариства, що об'єкт, за знищення якого ОСОБА_4 просять стягнути кошти, є самочинним будівництвом, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди має лише власник майна, не може бути підставою для скасування рішення суду. Тим же вироком встановлено, що ОСОБА_9 пошкодив майно ОСОБА_4

Посилання товариства, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги та зробив необґрунтований висновок про наявність у позивача за первісним позовом права користування земельною ділянкою, на якій був розташований павільйон, адже користування цією земельною ділянкою є тимчасовим та короткостроковим, до 13 червня 2002 року теж не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки судом не розглядувався спір про правомірність використання позивачами землі.

Доводи апеляційної скарги товариства, що судом не було взято до уваги, що позивачі за первісним позовом не надали суду проект будівництва магазину-павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2» та дозволу на виконання будівельних робіт, більше того, в суді підтвердили про їх відсутність, адже, на думку апелянта, магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» є самочинно збудованим об'єктом і його не можна віднести до об'єктів цивільних прав, і норми щодо захисту цих цивільних прав на об'єкти самочинного будівництва не розповсюджуються, є необґрунтованими. Матеріали справи містять технічний паспорт на приміщення на розі АДРЕСА_1. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 зруйнував магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» - майно, що належало ОСОБА_4 Майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання ТзОВ «Приватна справа» на відсутність реєстрації (державної реєстрації) прав власності на магазин - павільйон.

Посилання товариства, що суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки висновку експерта Денисова Д.В. від 28 березня 2018 року, долученому до матеріалів справи за клопотанням товариства, у якому зазначено, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» має ознаки об'єкта нерухомого майна, в інвентарній справі відсутні документи, які б підтверджували право власності та введення його в експлуатацію, а завдану шкоду від його знесення можливо врахувати лише по вартості застосованого матеріалу, що на даний час неможливо, є необґрунтованим.

Зазначений висновок, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» має ознаки об'єкта нерухомого майна є сумнівним, оскільки зазначений висновок є правовим, а експертиза у галузі права не призначалась. Відсутність документів про право власності в інвентарній справі не дає експерту права робити висновок про власність.

Вислів експерта, що завдану шкоду від знесення об'єкту можливо врахувати лише по вартості застосованого матеріалу, що на даний час неможливо, є припущенням.

Зазначений висновок суперечить матеріалам справи та висновку експерта Власюка В.В. №419/016, який суд поклав в основу рішення.

Твердження ТзОВ «Приватна справа», що суд не взяв до уваги те, що позивачі за первісним позовом не надали суду ніяких доказів самого факту заподіяння їм моральної шкоди та обґрунтування її розміру, є припущенням та суб'єктивним судженням.

Обов'язок визначення наявності чи відсутності факту завдання моральної шкоди покладено на суд.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Внаслідок вчинення злочину, пошкодження майна позивачу завдано емоційних переживань, він був позбавлений можливості тривалий час повноцінно користуватися своїм майном і отримувати засоби до існування.

Незгода товариства з відмовою суду у задоволенні його зустрічного позову про стягнення витрат за зберігання майна у зв'язку з відсутністю договору зберігання, і що на підтвердження факту зберігання та понесених при цьому витрат товариством при поданні зустрічного позову надавались відповідні докази, яким суд першої інстанції ніякої оцінки не дав, не може бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідачі за первісним позовом не надали суду доказів передачі ОСОБА_4 майна на зберігання ТзОВ «Приватна справа».

Безпідставними є доводи апеляції товариства, що суд не дав жодної оцінки показанням свідка ОСОБА_13, що магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» насправді належить їй та її чоловіку, що ОСОБА_4 свого часу взяли цей магазин у них в оренду, а згодом ним заволоділи без їх згоди. Письмових доказів не підтвердження зазначеного зазначений свідок не надав.

Крім того, матеріали справи містять докази, що спростовують зазначені посилання і підтверджують належність магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_4 (акт допуску в експлуатацію електроустаткування, технічні умови приєднання до електромереж, робочий проект електропостачання, договір водопостачання) (т.2 а. с 109 - 120).

Посилання товариства, що суд першої інстанції в рішенні не надав ніякої оцінки Договорам №1 оренди майна з правом викупу від 1 березня 2018 року та Додатку 31 до цього Договору, та Договору №2 купівлі-продажу майна від 1 березня 2018 року і Додатку №1 до цього Договору, згідно з яким ОСОБА_13 демонтований кіоск проданий ТзОВ «Приватна справа», яке на даний час є власником будівельних матеріалів демонтованого кіоску, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Зазначені документи складені після руйнування павільйону - магазину.

Частково задовольняючи первісний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_9 та ТзОВ «Приватна справа» про відшкодування шкоди, суд послався на вирок суду, у якому встановлено обставини знищення магазину - павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2». Пославшись на висновки експертів, суд визначив загальну вартість пошкодженого майна, у розмірі 595299 грн. 60 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_4, суд виходив з того, що внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_9 вона перенесла нервовий стрес та душевні страждання у зв'язку із пошкодженням її майна. Розмір завданої моральної шкоди суд визначив у 50 000 грн.

На підставі зазначених висновків суд першої інстанції відмовив ОСОБА_4 у задоволенні позову про стягнення шкоди з ТзОВ «Приватна справа» та стягнув їх з працівника товариства ОСОБА_9

З таким висновком суду першої інстанції Хмельницький апеляційний суд частково не погоджується.

З вироку Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_9, виконуючи обов'язки генерального директора ТзОВ «Приватна справа» будучи при виконанні трудових обов'язків, пошкодив шляхом демонтажу магазин-павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований на розі АДРЕСА_1. Зазначені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, та показами свідків.

16 червня 2009 року наказом генерального директора ТзОВ «Приватна справа» всі обов'язки покладено на заступника генерального директора ТзОВ «Приватна» ОСОБА_9 (а.с. 101 т. 1).

За таких обставин рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 року слід скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення шкоди з ОСОБА_9 і відмови ОСОБА_4 у стягненні шкоди з ТОВ «Приватна справа» та стягненні з ОСОБА_9 судових витрат. В цій частині слід постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Позов ОСОБА_4 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» майнової шкоди в сумі 601543 грн. 82 коп. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 595 299 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення шкоди з ОСОБА_9 відмовити.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 при зверненні з апеляційною скаргою слід було сплатити 12281 грн. 89 коп. судового збору.

ОСОБА_4 звернулась з позовом про відшкодування шкоди заподіяної злочином, тому відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» N3674-VI від 8 липня 2011 року з наступними змінами та доповненнями вона від сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягає звільненню.

Тому слід стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» в дохід держави 12281 грн. 89 коп. судових витрат.

Крім того, слід стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 5700 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 року скасувати в частині: задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення шкоди з ОСОБА_9 і відмови ОСОБА_4 у стягнені шкоди з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» та стягненні з ОСОБА_9 судових витрат.

В цій частині постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» майнової шкоди в сумі 601543 грн. 82 коп. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» , юридична адреса АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, майнову шкоду в сумі 595 299 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення шкоди з ОСОБА_9 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» в дохід держави 12281 грн. 89 коп. судових витрат.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна справа» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 5700 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук