Справа № 167/478/18 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І.
Провадження № 22-ц/802/901/19 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Киці С.І.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_7. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 01 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

07 травня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка ОСОБА_5 , яка проживала по АДРЕСА_1 , яка за життя - 20 червня 2008 року склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла у рівних частинах своїм племінницям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Після смерті тітки відкрилася спадщина. Про заповіт їй стало відомо тільки із повідомлення нотаріуса, яке вона отримала 23 червня 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Звернувшись до нотаріуса, їй було відмовлено у прийнятті заяви та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вона відразу звернулася із позовом і рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 24.07.2014 їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, після чого нотаріусом було прийнято її заяву і оформлено документи на спадкове майно. Однак, 24.04.2018 Апеляційним судом Волинської області за апеляційною скаргою ОСОБА_2 дане рішення суду було скасовано із-за порушення судом норм процесуального права, оскільки другого спадкоємця не залучено учасником справи.

Після скасування попереднього судового рішення цей позов є підставою повторного звернення до суду.

З урахуванням наведеного просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 01 липня 2019 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 додатковий строк - один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 8869,05 грн. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 є племінницями ОСОБА_5 ..

20 червня 2008 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та все належне їй майно, на яке вона за законом матиме право на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла в рівних частинах своїм племінницям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Копачівської сільської ради Ткачук Г.Й. та зареєстровано в реєстрі за №126 (а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с.30).

Відповідно до вимог статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктом 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що Рожищенською державною нотаріальною конторою 12 листопада 2013 року заведено спадкову справу №164/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на підставі поданої ОСОБА_2 12.11.2013 заяви про прийняття спадщини (а.с.27).

У заяві ОСОБА_2 зазначено іншого спадкоємця за заповітом - ОСОБА_4 та її місце проживання (а.с.27-зворот).

У спадковій справі наявні два повідомлення нотаріуса спадкоємцю ОСОБА_4 про відкриття провадження по спадковій справі, адресовані за адресою її місця проживання - від 24.02.2014 та від 23.06.2014, однак обидва повідомлення, у порушення вимог ст.63 Закону України «Про нотаріат» надіслані не відразу після 12.11.2013, а після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, у яких роз`яснено положення ч.3 ст.1272 ЦК України (а.с.32, 32-зворот).

Встановивши, що ОСОБА_4 була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки при заведенні спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_5 нотаріусом не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач знала про наявність заповіту, оскільки про це підтвердили свідки, а також про це нотаріус телефонувала позивачу - відхиляються апеляційним судом, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повідомляти інших спадкоємців про відкриття спадщини нотаріусом по телефону - не передбачено жодною нормою права.

Оскільки позивач не проживала із спадкодавцем, то про існування заповіту вона мала змогу дізнатись із повідомлення нотаріуса або інших джерел інформації - публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Проте саме на нотаріусів закон покладає обов`язок повідомляти спадкоємців про існування заповіту та про право прийняття спадщини. Нотаріус передбачених законом дій не вчинив, що і призвело до порушення прав спадкоємця на своєчасне подання заяви про прийняття спадщини.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі N 320/1321/18-ц.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч.4 ст.263 ЦПК України висновки щодо застування норм права викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність визнання обгрунтованими заявлених підстав для відводу судді - відхиляються апеляційним судом, оскільки судові рішення про відмову у задоволенні таких заяв є обґрунтованими та прийнятими відповідно до вимог процесуального законодавства.

Зазначення в апеляційній скарзі про порушення тайни нарадчої кімнати із посиланням на відеозапис та план евакуації Рожищенського районного суду - відхиляються апеляційним судом, оскільки наданий відеозапис не є належним та допустимим доказом у розумінні вимог ст.ст.76-80 ЦПК України. Уривок здійсненого невідомим засобом запису із самостійним проставленням дати та часу стверджує лише про вихід якоїсь особи із якогось кабінету із вимкненням у ньому світла та зачиненням дверей на ключ зовні. Цей запис не є достовірними відомостями про нарадчу кімнату, у якій перебував суддя, ухвалюючи судове рішення.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 01 липня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді