Постанова

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 522/2717/13-ц

провадження № 61-24246св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт Сервіс»,

третя особа - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року у складі судді Свяченої Ю. Б. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року у складі суддів Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Київський ВДВС м. Одеси), товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт Сервіс» (далі - ТОВ «ТД «Еліт Сервіс»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просив: визнати недійсними прилюдні торги від 05 вересня 2011 року з реалізації арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 на виконання судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2010 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане 16 вересня 2011 року ОСОБА_6 на підставі акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого виконуючим обов'язки начальника Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 14 вересня 2011 року.

Позов мотивовано тим, що 21 березня 2011 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ за заявою стягувача ОСОБА_9 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси по виконанню судового наказу про стягнення грошової суми за договором позики з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9

У встановлений строк ОСОБА_5 борг не погасила, що дало підстави державному виконавцю звернути стягнення на майно боржника.

За заявою стягувача стягнення було звернуто на належну боржнику п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2009 року.

Звернення стягнення відбувалося шляхом проведення прилюдних торгів, які відбувалися з численними порушеннями при підготовці та порушеннями Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

При цьому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року договір купівлі-продажу квартири, укладений 06 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, було визнано недійсним, у зв'язку з чим ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання прилюдних торгів з продажу спірної квартири і свідоцтва про право власності недійсними, оскільки проведенням прилюдних торгів було порушено його права та законні інтереси, а їх проведення супроводжувалося численними порушеннями норм чинного законодавства.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Позивач не довів, що державним виконавцем та Одеською філією «ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» при проведенні прилюдних торгів були недодержані норми Закону України «Про виконавче провадження», а також норми Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

На момент проведення прилюдних торгів договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 06 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, був дійсним. На час продажу спірної квартири ОСОБА_4 не був її власником.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказаний договір купівлі-продажу квартири від 06 жовтня 2009 року було визнано недійсним.

Разом з тим, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2015 року зазначене рішення скасовано, рішення у справі не прийнято, спір не вирішено.

Оскільки судом не було встановлено незаконність проведення прилюдних торгів щодо реалізації спірної квартири, то суд вважав, що свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_6 є також дійсним.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, особа, яка не брала участі у справі -ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, у зв'язку з чим відчужене за вказаним договором майно було об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Письмової згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_8 не давала.

Під час розгляду справи суди не надали належної оцінки вказаним обставинам та не врахували, що право власності ОСОБА_5 зареєструвала лише у січні 2010 року, у квартиру вона не вселялась і не проживала у ній, а договір купівлі-продажу квартири був вчинений без настання правових наслідків, що є ознаками фіктивності, оскільки сторона правочину не передала у власність другій стороні (покупцеві) майно.

На момент відкриття виконавчого провадження, проведення опису квартири, складання експертного висновку про її ринкову вартість квартира перебувала під арештом на підставі постанови слідчого прокуратури і ОСОБА_5 знала про вказані обставини, а відтак висновки судів про законність процедури підготовки і проведення торгів є помилковими.

Поза увагою судів залишилося рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року, яким позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 06 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Ухвалою від 09 березня 2016 року апеляційний суд Одеської області відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_5 про виправлення описок у вказаному рішенні, зазначивши, що у справі винесено законне рішення, яке не може бути переглянуто в заочному порядку.

Заявник посилається на те, наявність правових підстав для визнання торгів недійсними підтверджується наявними в матеріалах справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року, яке місцевий суд незаконно скасував як заочне, та порушеними кримінальними провадженнями стосовно шахрайських дій з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходяться на стадії досудового розслідування з 2010 року.

Крім того, послався на те, що суди не врахували, що строк оренди приміщення, в якому ТОВ ТД «Еліт Сервіс» проводило торги, закінчувався 31 серпня 2011 року, тому призначення та проведення торгів 05 вересня 2011 року було неможливим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу передано Верховному Суду.

Інші сторони не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 1995 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, за умовами яким власником квартири стала ОСОБА_5

21 березня 2011 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ за заявою стягувача ОСОБА_9 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси по виконанню судового наказу про стягнення грошової суми за договором позики з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 у розмірі 385 200 грн.

У встановлений державним виконавцем строк ОСОБА_5 борг не погасила, у зв'язку чим, державний виконавець на підставі статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» направив запити до відповідних реєструючих органів з метою виявлення майна боржника.

На підставі статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець 09 березня 2011 року провів опис і наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу 06 жовтня 2009 року.

Висновком від 11 травня 2011 року, проведеним ТОВ «Одеська регіональна експертна компанія», ринкова вартість спірної квартири визначена у розмірі 2 014 811 грн.

12 серпня 2011 року Перший Київський ВДВС Одеського МУЮ уклав з Одеською філією ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», яка діяла від імені та в інтересах ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», яким доручив останньому виконання дій, пов'язаних з реалізацією арештованого нерухомого майна.

05 вересня 2011 року відбулись прилюдні торги, за результатами яких квартира АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_6 за 2 016 711 грн, про що 14 вересня 2011 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ складено акт, затверджений у встановленому порядку.

На підставі акта державного виконавця від 14 вересня 2011 року про проведення прилюдних торгів приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. 16 вересня 2011 року видано ОСОБА_6 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке останній зареєстрував в КП «ОМБТІ та РОН».

Постановою державним виконавцем Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ від 19 вересня 2011 року виконавче провадження закінчено.

У якості правової підстави для визнання вказаних торгів недійсними відповідно до частини першої статті 215 ЦК України позивач посилається на недодержання державним виконавцем та Одеською філією «ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» при проведенні прилюдних торгів норм Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

З урахуванням наведених норм та доводів позивача, що стосуються порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Підставою для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

При вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суд має встановити: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів.

Під час розгляду справи суди перевірили усі доводи, на які посилався позивач на підтвердження своїх вимог про недійсність прилюдних торгів та на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і фактичних обставин не встановили порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна під час проведення оспорюваних у цій справі прилюдних торгів, у зв'язку з чим, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки, крім наведеного, матеріали справи не містять підтвердження того, що були порушені права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_8, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що спірна квартира, яка була предметом торгів, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8, є необґрунтованими оскільки судами належним чином перевірено вказані доводи та встановлено, що на момент проведення прилюдних торгів договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 06 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, був дійсним, а на час продажу спірної квартири з прилюдних торгів ОСОБА_4 не був її власником, судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання цього договору недійсним відсутнє.

Спір за позовом ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 06 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з підстав ненадання згоди другого з подружжя ОСОБА_8, судом не вирішено, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року про задоволення цього позову, скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2015 року.

Крім того, під час розгляду справи судами встановлено, що прилюдні торги щодо реалізації спірної квартири проведені згідно з вимогами Тимчасового положення та інших норм, якими врегульовано процедуру проведення прилюдних торгів.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_8 не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визнання прилюдних торгів недійсними, були перевірені під час розгляду справи, зокрема під час апеляційного розгляду справи, та зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким надана відповідна оцінка судами, а також до необхідності встановлення обставин, які судами у цій справі не встановлювались або відкинуті ними.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не аналізує і не перевірки інші доводи, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська