Справа №303/7089/18 2/303/201/19
ряд. стат. звіту - 47
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного нажитого майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ нажитого майна подружжя.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі з 05.05.2012 року, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, їздили разом на заробітки в Російську Федерацію з січня 2013 року по грудень 2015 року. 24.07.2018 року позивач перебуваючи на заробітках в Польщі під час спілкування з відповідачем ОСОБА_4 дізналася, що він, без її згоди, продав автомобіль, а саме PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, який був придбаний під час шлюбу на спільні кошти в сумі 257 400 гривень. Крім цього, сторони під час шлюбу проживали у квартирі АДРЕСА_1 яка належить відповідачу ОСОБА_4. В даній квартирі робили ремонт, купляли різного роду будівельні матеріали, купляли і міняли вікна, полове покриття та інше. Всього за ремонт з врахуванням виконаних робіт було витрачено 214 770 гривень. Таким чином, позивач вважає, що йому повинно бути виплачено грошову компесацію за автомобіль та ремонтні роботи квартири, оскільки дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити з підстав наведених в позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, подав у свою чергу відзив на позовну заяву в якій зазначає, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу, але і був проданий також під час перебування у шлюбі, що на думку відповідача, свідчить про те, що відсутнє взагалі майно, яке б підлягало поділу. Щодо витрат на ремонт квартири відповідач пояснив, що із наданих позивачем документів не вбачається, що саме вони мають значення для справи і не підтверджують самий факт придбання такого товару та послуг. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що майно було придбано сторонами під час шлюбу та за спільні кошти, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України про право виїзду за кордон ОСОБА_2 серії НОМЕР_5, остання перебувала в Польщі в період часу з 22.06.2018 року по 09.07.2018 року та з 27.07.2018 року по 20.08.2018 року (а.с. 13).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 05.05.2012 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був зареєстрований 05.05.2012 року у ВДРАЦС по місту Мукачеву Мукачівського МРУЮ Закарпатської області, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 14).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 від 12.09.2018 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було розірвано 12.09.2018 року (а.с. 15).

26.07.2018 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в територіальному сервісному центрі МВС 2142 РСЦ МВС був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №2142/2018/1040049. На умовах даного договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_8, номерний знак НОМЕР_1. За домовленістю сторін ціна автомобіля складає 242699 гривень (а.с. 19).

18.09.2018 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в територіальному сервісному центрі МВС 2142 РСЦ МВС був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №2142/2018/1108693. На умовах даного договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_8, номерний знак НОМЕР_2. За домовленістю сторін ціна автомобіля складає 250 206 гривень (а.с. 17).

Із наданих позивачем товарних чеків №08590 від 20.04.2016 року, №08602 від 20.04.2016 року, №7 від 27.07.2016 року, №5 від 15.04.2016 року та замовлення без номера від 05.03.2016 року вбачається перелік комплектуючих та витратних матеріалів для сантехніки, а також сантехнічні товари на загальну суму 10 012,34 гривень та віконні конструкції на суму 11330 гривень (а.с. 20-23, 34, 35).

Із реєстраційної картки ТЗ слідує, що автомобіль марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_8, номерний знак НОМЕР_1 з 21.08.2014 року на праві приватної власності був зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с. 24).

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1, 3 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Таким чином, аналізуючи всі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сторони по справі до часу розірвання шлюбу, тривалий час не підтримували шлюбні відносини, оскільки позивач ОСОБА_2 в переважній більшості часу перебувала на заробітках за межами України, що підтверджується копією паспорта громадянина України про право виїзду за кордон останньої із відповідними відмітками. Крім цього, відповідач ОСОБА_4 здійснив відчуження транспортного засобу на свій розсуд проти волі позивача і не в інтересах сім`ї. Також в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання коштів від його продажу подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення.

Аналічну правову позицію висливив також і Верховний Суд у своїй Постанові від 21.03.2018 року під час вирішення цивільної справи №726/2165/15-ц, №61-5530св18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за ремонт квартири та витраченого матеріалу, суд приходить до переконання, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, оскільки позивачем не було надано суду належних, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували факт придбання (сплати) зазначених позивачем сантехнічних товарів та матеріалів саме на квартиру №2 в будинку №151 «а» в м.Мукачево Закарпатської області.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

Позов задоволити - частково.

Стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок Ѕ частини вартості автомобіля марки PEUGEOT модель 508 2011 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 (НОМЕР_1) номер кузова (шасі,рама) НОМЕР_8, тобто 121 349 (сто двадцять одну тисячу триста сорок дев'ять) гривень 50 копійок.

В задоволенні в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1213 (одну тисячу двісті тринадцять) гривень 50 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце проживання АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_3

Повний текст рішення суду складено 29.03.2019 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір