ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/865/18
Провадження № 22-ц/4820/502/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю відповідача ОСОБА_4, представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Стефанишина О.Л.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/865/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду від 18 грудня 2018 року (суддя Горщар А.Г., повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Полонської міської ради Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_7, ТОВ «Поділляземінвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання незаконними та скасування рішень.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_4, представника третьої особи Стефанишина О.Л., дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_6 вказувала, що вона та ОСОБА_7 на підставі заповіту отримали право на спадкування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 і земельні ділянки розмірами 0,063 га та 0,036 га. за адресою АДРЕСА_1. На підставі рішення Полонської міської ради народних депутатів №444 від 18.12.1996 року було виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я спадкодавця ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 від 09.01.1997 року. Позивачка вказує, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачці необхідно було присвоїти кадастрові номери ділянок та здійснити їх реєстрацію. Проте, при проведенні геодезичних вишукувань та камеральної обробки було встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 має перетин з земельною ділянкою, державну реєстрацію якої здійснила ОСОБА_4 Однак, позивачка вказує, що погодження на встановлення меж нею не надавалося, оскільки вказана земельна ділянка на праві власності належала її матері. А тому ОСОБА_6 вважає, що відповідачка самовільно порушила межові знаки спірної земельної ділянки та самовільно користується нею, у зв'язку із чим позивачка позбавлена можливості використовувати її в повній мірі за призначенням та виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки. Зважаючи на викладене ОСОБА_6 просила суд визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Полонської міської ради №16 від 05.02.2016 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації» та рішення виконавчого комітету Полонської міської ради №9 від 23.09.2016 року «Про затвердження технічної документації та передачу у приватну власність та в користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,036 га для ведення особистого підсобного господарства» щодо ОСОБА_4 та визнати незаконною та скасувати реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1, без номеру, площею 0,036 га, кадастровий номер НОМЕР_4.

Рішенням Полонського районного суду від 18 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконними та скасовано: рішення 4-ї чергової сесії І скликання Полонської міської ради № 16 від 05.02.2016 року в частині надання дозволу для ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею в приватну власність, яка розташована в АДРЕСА_1, без номеру, орієнтовною площею 0,04 га;

рішення 14-ї сесії І скликання Полонської міської ради № 9 від 23.09.2016 року в частині затвердження технічної документації (проекту землеустрою) та передачі у власність (постійне користування) для ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_1, без номеру, загальною площею 0,04 га, для ведення особистого селянського господарства. Скасовано державну реєстрацію вказаної земельної ділянки. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Апелянтка вказує, що є добросовісним набувачем відносно спірної земельної ділянки, оскільки на протязі 20 років нею ніхто не користувався і остання перебувала в занедбаному стані. Також, ОСОБА_4 посилається на те, що районний суд не дав належної оцінки запису на державному акті ОСОБА_9 інженера-землевпорядника Полонської міської ради Ходаківського О.В. «про недійсність державного акта». Апелянтка вважає, що суд всупереч фактичним даним та обставинам справи зробив висновок, ґрунтуючись на припущеннях, що в рішенні №144 Полонської міської ради від 18 грудня 1996 року допущено помилку, оскільки така помилка у назві вулиці об'єктивно виключається. Крім того, апелянтка не погоджується із розподілом судових витрат і на підставі викладеного просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області при вирішенні апеляційної скарги покладається на думку суду.

Інші учасники справи до суду не з'явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши відповідачку, представника третьої особи та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла до висновку, що апеляційна скарга в частині розподілу судових витрат підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В силу положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повному обсязі вказаним вимогам не відповідає.

На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради від 18.12.1996 року № 444 ОСОБА_9 передано у приватну власність земельні ділянки, площами 0,0627 га і 0,0365 га з цільовим призначенням, відповідно для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в АДРЕСА_1 та видано 09.01.1997 року Полонською міською радою Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 (а.с. 14, 17).

17 березня 2012 року ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 17 березня 2012 року (а.с.13).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №3470, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли по Ѕ частці кожна спадщину, що складається з 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 та належав померлій на підставі свідоцтва про право власності виданого 10.04.1986 року за реєстровим №769 державним нотаріусом ОСОБА_12 Полонської державної нотаріальної контори та на підставі свідоцтва про спадщину виданого 10.04.1986 року за реєстровим №771 державним нотаріусом ОСОБА_12 Полонської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП Полонської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» в книзі 18 номер запису: 2269 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №37389733. Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку спадкового майна видано ОСОБА_6 (а.с.15).

В травні 2017 року ТОВ «Поділляземінвест», при виконанні замовлення позивача щодо проведення робіт з встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,036 га, розташованої в АДРЕСА_1), без номера, яка згідно вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю належала ОСОБА_9 виявлено, що зазначена земельна ділянка перетинається з іншою земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_4, котра вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі, власником якої є ОСОБА_4 (а.с.18-19).

Згідно витягу з рішення 4-ї чергової сесії І скликання Полонської міської ради № 16 від 05 лютого 2016 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - землі сільськогосподарського призначення, угіддя-рілля з метою передачі в приватну власність, із земель комунальної власності, яка розташована в АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,04 га (а.с.33).

30 березня 2016 року ОСОБА_4 замовила у ТОВ «Бюро судових будземекспертиз» виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки та за результатами якого 30 червня 2016 року відділ Держгеокадастру у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області погодив вказаний проект та вважав за можливе передати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0400 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1. (а.с. 73-95).

І відповідно до витягу з рішення 14-ї сесії І скликання Полонської міської ради № 9 від 23 вересня 2016 року зазначений проект із землеустрою затверджено та передано для ОСОБА_4 у власність зазначену земельну ділянку (а.с. 96).

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача прийшов до вірного висновку, що Полонська міська рада передала ОСОБА_4 у власність земельну ділянку, право власності на яку належало ОСОБА_9 (спадкоємцем майна якої є ОСОБА_6.) без попереднього вирішення питання щодо припинення у власника такого права, а тому прийняті міською радою рішення 4-ї чергової сесії І скликання Полонської міської ради № 16 від 05.02.2016 року в частині надання дозволу для ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею в приватну власність та рішення 14-ї сесії І скликання Полонської міської ради № 9 від 23.09.2016 року в частині затвердження технічної документації (проекту землеустрою) та передачі у власність (постійне користування) для ОСОБА_4 земельної ділянки загальною площею 0,036 га є незаконними, у зв'язку із чим ці рішенням разом із державною реєстрацією земельної ділянки підлягають скасуванню.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України 1990 р., який діяв на час виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_9 (надалі - Кодекс), власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно (ст. 6 вказаного вище Кодексу).

Відповідно до ст. 22 Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23 Кодексу).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність або користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Проте, колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення судових витрат.

Як вбачається із позовної заяви та матеріалів справи відповідачами у справі є ОСОБА_4 та Полонська міська рада.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦІПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (2004 р.) ( нині діюча ст. 141 ЦПК України 2017 року) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню, а судові витрати підлягають розподілу між відповідачами порівну по 704,80 грн. з кожного (1409, 60 грн. сплачений позивачем судовий /2).

Тому, доводи апеляційної в цій частині є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_7 від 09.01.1997 року, який виданий ОСОБА_9 є підробленим документом, оскільки містить підтирки та дописи і є недійсним, про що зазначено записом і підписом інженера-землевпорядника Полонської міської ради не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних доводів апелянта.

Так, відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Проте, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_7 від 09.01.1997 року, який виданий на ім'я ОСОБА_9, чи рішення виконавчого комітету Полонської міської ради від 18.12.1996 року №444, на підставі якого був виданий вказаний державний акт визнані недійсними.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_7 від 09.01.1997 року, який виданий на ім'я ОСОБА_9 не відповідає Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і права постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі в редакції Наказу Держкомзему України від 23.08.2001 року № 144, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже зазначена Інструкція не регулювала порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів станом на 09.01.1997 року (дата видачі державного акту ОСОБА_9, яка померла 17.03.2012 року).

Також, як вбачається із матеріалів справи (а.с.14) державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_7 від 09.01.1997 року, що виданий на ім'я ОСОБА_9 не містить будь - яких підтирок та підчисток, в ньому зазначено план зовнішніх меж земельних ділянок площею 0,063 га та 0,036 га, які рішенням Полонської міської ради народних депутатів від 18.12.1996 року за №44 передано у приватну власність ОСОБА_9 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. На акті міститься підпис інженера землевпорядника О.В. Ходаківського, але відсутні записи за підписом останнього про недійсність цього акту. Записи простим олівцем на плані зовнішніх меж земельних ділянок, а саме: площею 0,063га - «АДРЕСА_1 не підтверджують недійсність державного акту.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем права власності на вказану земельну ділянку, оскільки на протязі 20 років нею ніхто не користувався і земля перебувала в занедбаному стані спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із даних довідки виконавчого комітету Полонської міської ради № 1220 від 28.05.2017 року (а.с.20), листа № 1366 від 31.05.2018 року (а.с.22), а також із показань допитаних в ході судового розгляду свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, покійна ОСОБА_9 за свого життя користувалась земельною ділянкою, що розташована в м. Полонне по вул. Соборна (до перейменування - Свердлова), без номера та що саме ця земельна ділянка передана у власність ОСОБА_4, про що апелянтка не заперечувала, а зазначала, що її чоловік мав намір придбати спірну земельну ділянку у ОСОБА_9 за життя останньої.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судового збору, в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду від 18 грудня 2018 року в частині вирішення питання про розподіл судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.) та Полонської міської ради (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Л.Українки, 113, м. Полонне Хмельницька обл.) на користь ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1.) по 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судових витрат.

В решті рішення Полонського районного суду від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк