Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/382/19
Провадження №: 2-о/332/15/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2019 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про встановлення факту знаходження на утриманні,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту знаходження її на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2.В обґрунтування заяви зазначено, що заявник ОСОБА_1 з 21.08.1985 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, та мешкала разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1, а з осені 2014 року вони мешкали у м. Запоріжжі, як тимчасово внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2. При цьому, вони з чоловіком періодично навідувались до свого житла та до родичів у м. Волноваха Донецької області. 15.12.2018 року знаходячись у м. Волноваха Донецької області чоловік заявника ОСОБА_2 раптово помер. До смерті чоловіка, вони постійно проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися та дбали один про одного. Заробітна плата, а згодом пенсія чоловіка була основним і постійним джерелом засобів існування їх сімї, оскільки розмір його пенсії складав 5907 грн. на місяць, тоді як вона отримувала пенсію у розмірі 1497грн..Після смерті свого чоловіка заявник втратила джерело доходу у виді його пенсії, а отже втратила належні засоби для свого існування та вважає, що має право перейти на пенсію по втраті годувальника. У січні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Центрального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника, однак їй було рекомендовано звернутися до суду.Просить встановити факт її знаходження на утриманні свого чоловікаПоповича Б.Я., який помер 15 грудня 2018 року.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просилаїх задовольнити. Суду надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві та зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі своїм чоловіком ОСОБА_2 до дня його смерті. Шлюб між ними не розірваний і весь час вони проживали спільно з чоловіком однією сімєю, вели спільне господарство та окремо ніколи не проживали. Бюджет у них був спільний та складався спочатку з заробітних плат її та чоловіка. Потім вона вийшла на пенсію і більше не працювала. Розмір її пенсії у 2018 році складав 1452,00грн., з грудня 2018 року 1497,00грн.. Її чоловік теж був пенсіонером, отримував пенсію, значно вищу за її. В пенсійному фонді їй відмовили у переході на пенсію по втраті годувальника у звязку з тим, що на час його смерті зареєстрованим місцем проживання її чоловіка була АДРЕСА_3, а зареєстрованим місцем її проживання була АДРЕСА_4, де вона зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа.
Представник заявника адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі ордеру та довіреності, в судовому засіданні вимоги заяви ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник заінтересованої особи Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжяв судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку.Суду надані письмові пояснення (а.с.29-30) та клопотанняз проханням справу розглянути без участі представника(а.с.34,48,57), заперечень щодо вимог заяви ОСОБА_1 від заінтересованої особи не надходило.
Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, допитавши свідків та дослідивши надані докази на обґрунтування заяви, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно свідоцтву про укладення шлюбу серії ІV-НО № 422263 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвала шлюб 21 серпня 1985 року з громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2(а.с.8).Згідно свідоцтву про смерть серії IІ-НО № 056389, ОСОБА_2 помер 15 грудня 2018 року про що 17 грудня 2018 року складено відповідний актовий запис № 1188(а.с.9).
Главою 6 розділу IV ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових праві фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні(п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України). Згідно розясненням, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з наступними змінами та доповненнями, судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів для існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сімї годувальника, які були на його утриманні.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що заявницю ОСОБА_1 знає дуже давно та підтримує з нею дружні стосунки. Коли у 2014 року на території Донецької області почалися воєнні дії, вона запропонувала подружжю ОСОБА_1 переїхати до неї у м. Запоріжжя. Спочатку переїхала заявник, її чоловік ОСОБА_2 та старенька мати заявника. Але, через деякий час бабуся дуже засумувала і виявила бажання повернутися додому. Її перевезли до м. Волноваха, так як там проживали і інші родичі. Подружжя ОСОБА_2 постійно проживали у її квартирі в м. Запоріжжі по вул. Історичній, але інколи вони їздили у м. Волноваху навідатися до старенької матері, частіше виїжджав ОСОБА_2, оскільки заявник ОСОБА_1 має слабке здоровя. Під час проживання сімї ОСОБА_1 у її квартирі, вони завжди вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Пенсія у чоловіка заявниці ОСОБА_2 була в декілька разів вищою за пенсію ОСОБА_1, а тому чоловік фактично утримував свою дружину. Раніше ОСОБА_2 працював на шахті і також отримував високу заробітну плату, а у заявника ОСОБА_1 заробітна плата завжди була мінімальною. Отже, на її думку, заявник все своє життя у шлюбі з ОСОБА_2 знаходилася на його утриманні, так як фактично він утримував сімю, а заявник завжди мала мінімальний дохід.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що знає заявника ОСОБА_1, так як вона після початку воєнних дій у Донецьку переїхала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 до м. Запоріжжя і стали проживати в квартирі, яка належить його цивільній дружині ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_7. Проживали вони у квартирі постійно, як одна сімя, все у них було спільне,мали спільний бюджет. У ОСОБА_2 була висока пенсія, як у шахтаря, а ОСОБА_1 отримувала мінімальну пенсію, а тому, вважає, що чоловік фактично утримував свою дружину. Інколи подружжя ОСОБА_1 виїжджали у м. Волноваху до старенької матері. У грудні 2018 року під час такої поїздки ОСОБА_2 раптово помер у м. Волноваха, його дружина ОСОБА_1 здійснювала його поховання.
Відповідно до копій трудових книжок ОСОБА_2 працював з 1983 року на підприємствах вугільної промисловості та у 2005 році був звільнений у звязку з переходом на пенсію. В подальшому продовжував працювати на різних підприємствах до 2011 року(а.с.13-15).Заявник ОСОБА_1Л.(дошлюбне прізвище ОСОБА_4) працювала до 2014 року, була звільнена за власним бажанням, та відомості про її подальшу роботу в трудовій книжці відсутні(а.с.16-18). Згідно відомостям з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня.
Відповідно до інформації, наданої Центральним обєднаним УПФУ м. Запоріжжя, ОСОБА_2 перебував на обліку Управління ПФУ у Волноваському районі Донецької області, розмір призначеної пенсії з 01.12.2018 року становив 5907,85грн.(а.с.56).
На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 в частині встановлення факту її знаходження на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_2, оскільки в судовому засіданні підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що допомога, яка надавалася їй померлим чоловіком за час їх спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі, зокрема, після її виходу на пенсію та втрати працездатності, була для заявника ОСОБА_1 постійним і основним джерелом засобів для існування, оскільки дохід, що отримував померлий ОСОБА_2 значно перевищував дохід у вигляді пенсії, яку отримувала заявник ОСОБА_1.Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині встановлення факту перебування її на утриманні у свого чоловіка ОСОБА_2, що передбачено п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України. При цьому суд також враховує, що встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати в подальшому її право перейти на нову пенсію, а саме, на пенсію у разі втрати годувальника.
Керуючись ст. ст.258,259, п.5 ч.2 ст.293; ч.3 ст. 294; п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд -
Встановити факт перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утриманні її чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 15 грудня 2018 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 04.04.2019 року.
Суддя Андрюшина Л.А.