РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 761/12246/19

пр. № 2/759/5061/19

24 жовтня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

судді: Скрипник О.Г.

при секретарі: Горло Н.М.

представник позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що з 2008 року вона працювала на різних посадах в ПАТ «Комерційний Банк» «Український фінансовий світ». Наказом № 81-к від 12 листопада 2015 року ПАТ «Комерційний Банк ««Український фінансовий світ» звільнив позивача з роботи з посади начальника відділу обліку внутрішньобанківських операцій департаменту бухгалтерського обліку ПАТ «КБ «УФС» за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказує, що в день звільнення їй не було виплачено всі належні до розрахунку суми заробітної плати та не повідомлено про суми, які підлягають виплаті. Так, 04 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано заробітну плату у розмірі 5 610, 0 грн з урахуванням комісійного збору. 30 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 43 190, 67 грн з урахуванням комісійного збору, в той час, як відповідач затримав виплату заробітної плати на 47 днів. Крім того, позивачу не була сплачена в повному обсязі сума компенсації за невикористану відпустку та не було включено позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів у частині стягнення заробітку за час затримки розрахунку та компенсація за невикористану відпустку. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої Анни Миколаївни та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо формування ( складання) реєстру акцептованих вимог кредиторів ( внесення змін до нього) у частині не включення до нього вимоги ОСОБА_2 стосовно невиплаченої суми компенсації за дні невикористаної відпустки у розмірі 8 408; стягнути з відповідача на свою користь за вирахуванням 1, 5 % воєнного збору та 18 % податку на доходи фізичних осіб , середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 29 556, 70 грн та компенсацію за невикористану відпустку , яка складає 63 дні у розмірі 8 408, 79 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що з 2008 року позивач працювала на різних посадах в ПАТ «Комерційний Банк» «Український фінансовий світ». Наказом № 81-к від 12 листопада 2015 року позивача було звільнено з роботи з посади начальника відділу обліку внутрішньобанківських операцій департаменту бухгалтерського обліку ПАТ «КБ «УФС» за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.

04 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано заробітну плату у розмірі 5 610, 0 грн з урахуванням комісійного збору. 30 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 43 190, 67 грн з урахуванням комісійного збору.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена , як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати в якій зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу відповідно до норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування , посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці.

Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з використанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші заохочувальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, виходячи з наведеного, заробітна плата та її складові обумовлені фактичним виконанням роботи.

Натомість правова природа середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, встановлена ст. 117 КЗпАП, зведена до відповідальності за порушення обов`язку роботодавця, тобто сплата середнього заробітку за ст. 117 КЗпП України визначена через правову категорію відповідальності, не є заробітною платою працівника.

Дана позиція міститься в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №804/14327/14 та від 28.03.2018 року по справі №686/25001/15-ц, де, серед іншого, зазначено, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до заробітної плати і за своєю суттю є відповідальністю за не проведення чи затримку розрахунку з працівником. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - грошова сума, яка не є заробітною платою за виконану роботу, а є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку її виплати, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди.

Також, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №569/10725/17 су дійшов до висновку, що оскільки право на компенсаційну виплату (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) виникає у особи за умови розірвання трудових відносин та лише за умови несвоєчасного розрахунку, така виплата не може входити до структури заробітної плати.

При цьому, щодо посилань позивача на Конвенцію Міжнародної організації праці «Про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 5 розділу ІІ Конвенції у випадку неплатоспроможності роботодавця вимоги працівників, які випливають із трудових правовідносин, захищаються за допомогою привілею так, що їх задовольняють за рахунок активів неплатоспроможного роботодавця до того, як непривілейованим кредиторам може бути виплачена їхня частка.

В свою чергу, відповідно до ст.6 Конвенції привілей охоплює принаймні: вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за встановлений період, який не може бути меншим, ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за роботу у вихідні дні та заробітної плати за час відпустки, яка є належною до виплати у зв`язку з роботою, що виконувалась упродовж року, в якому мали місце неплатоспроможність або припинення трудових відносин, а також упродовж попереднього року; вимоги працівників щодо виплати їм грошових сум, належних до виплати у зв`язку з іншими видами оплачуваної відсутності на роботі за встановлений період, який не може бути меншим ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; вимоги працівників щодо виплати їм вихідної допомоги, належної до виплати у зв`язку з припиненням трудових відносин.

Тобто, ст.6 розділу ІІ Конвенції вказано той мінімум вимог, який обов`язково повинен охоплюватися привілеєм.

При цьому, серед вимог, зазначених в ст.6 розділу ІІ Конвенції не міститься вимога щодо відповідальності за час затримки розрахунку при звільненні, обчисленої в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Таким чином, враховуючи те, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до 2 черги підлягають включенню виключно вимоги щодо заробітної плати, до яких не віднесена вимога позивача в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача. в частині не виключення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги ОСОБА_2 невиплаченої суми за час затримки розрахунку при звільненні за 47 днів, зобовязанння нарахувати та виплатити суму грошових коштів за час затримки розрахунку не грунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають.

Суд також приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги ОСОБА_2 суми компенсації за невикористану відпустку, а також вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 8 404, 79 грн, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів невиплати їй компенсації за невикористану відпустку.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу на картковий рахунок було перераховано грошові кошти у розмірі 43 190, 67 грн , як компенсацію за невикористану відпустку.

Вказана обставина підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 у справі № 759/9936/16-ц.

Згідно рішення суду, позивачу було проведено виплату у два етапи: 04.12.2015 року здійснено розрахунок заробітної плати за листопад 2015 року - 5 610, 69 грн, фактично нараховано 5 582, 64 грн та 30.12.2015 р. здійснено розрахунок при звільненні, тобто компенсація днів відпустки при звільненні 43 190, 67 грн, фактично зараховано 42 974, 72 грн.

Отже, позивачу при звільненні були нараховані та сплачені в повному обсязі заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, а тому позовні вимоги стосовно не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів щодо сплати компенсації за невикористану відпустку, нарахування та її виплату є безпідставними та в позові слід відмовити в повному обсязі.

Зважаючи на викладене вище, керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , ст.ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Скрипник О.Г.