Номер провадження: 22-ц/813/3019/19
Номер справи місцевого суду: 520/5271/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан Майї Олександрівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, запису про право власності, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Огренич І.В. 20 грудня 2017 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Юридичного департаменту ОМР, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О., ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, запису про право власності(а.с. 2-5, 97-98).

В обгрунтування позову посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 . Після придбання ОСОБА_2 вказаної квартири, остання захопила балкон позивачки знизу площею орієнтовно 5,1 кв.м., шляхом прибудови до нього двох стін (бокової і передньої), та змінила форму цього балкону шляхом його вирівнювання, збільшивши таким чином незаконно собі площу за рахунок власності ОСОБА_1 орієнтовно на 5,1 кв.м. на прибудинковій території - земельній ділянці загального користування, незаконно захопленої, а тому позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 113-115).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 є повноправним співвласником на праві спільної сумсної власності зовнішньої частини будинку, незаконно захопленої ОСОБА_2 шляхом прибудови до неї та до нижньої частини балкону, належного позивачу, приміщення орієнтовною площею 5,1 кв.м. на прибудинкової території - земельній ділянці загального користування, порушивши таким чином право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (а.с. 119-123).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що будь-яких претензій до самої квартири позивач не має, однак свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 та запис про право власності, порушує права позивачки, так як ОСОБА_2 захопила балкон, який належить ОСОБА_1 , шляхом прибудови до нього двох стін, а також захопила земельну ділянку загального користування. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, та доказів належності земельної ділянки ОСОБА_1

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.316 Цивільного кодексу, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування запису про право власності, позивач зобов`язаний надати належні та допустимі докази того, у чому саме полягає порушення його права оскаржуваним свідоцтвом та записом про право власності.

При таких обставинах та з урахуванням того, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так як позивачем не доведено суду, як саме відповідачі порушують її права, не навела підстав, у зв`язку із чим суд повинен визнати недійсним та скасувати свідоцтво право власності та запис про право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Колегія суддів вважає, що у рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 було незаконно захоплено зовнішню частину будинкушляхом прибудови до неї та до нижньої частини балкону, належного позивачу, приміщення орієнтовною площею 5,1 кв.м. на прибудинкової території - земельній ділянці загального користування, порушивши таким чином право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що вказане є порушенням прав апелянта. Крім того, є незрозумілим, яким саме чином скасування свідоцтва право власності та запису про право власності на квартиру, належну відповідачу, відновить нібито порушене право позивача.

Колегнія суддів також враховує, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що вона є власником земельної ділянки, незаконно захопленої, на її думку, відповідачем.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 04 листопада 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе