ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 637/95/19-ц

провадження № 22ц/818/3707/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року у складі судді Тордія Е.Н.

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2006 року по 11 червня 2010 року, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю.

Вказав, що рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2012 року стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на підставі якого йому нараховуються аліменти, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки він офіційно не працює, має нерегулярні, мінливі доходи від виконання тимчасових та сезонних робіт, які виконує без укладення трудових договорів.

Зазначив, що з березня 2011 року почав проживати спільно з ОСОБА_3 , з якою 16 квітня 2013 року уклав шлюб, та має двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказав, що рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

Зазначив, що на теперішній час має трьох дітей, на яких сплачує аліменти у розмірі, що перевищує 50% його доходу, що є порушенням вимог закону.

Вказав, що для забезпечення його прав та рівних прав дітей необхідно змінити розміри сплачуваних аліментів та встановити їх на кожну дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Просив змінити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2012 року з ј на тверду грошову суму в розмірі 1050,00 грн.; змінити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Не погоджуючись з позовними вимогами. у лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, заборгованості по аліментам, додаткових витрат на дитину та неустойки (пені), що виникла внаслідок несплати аліментів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що відповідач не надає документального підтвердження фактичної сплати аліментів на дітей від другого шлюбу та не вказує свої доходи, що свідчить про те, що рішення суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 він фактично не виконує, а використовує з метою зменшення грошових зобов`язань на користь свого сина, тобто зловживає правом.

Вказала, що відповідач є фізично здоровою людиною, має вищу освіту, однак не докладає будь-яких зусиль до пошуку роботи, та отримує доходи, що перевищують середню заробітну плату працівника Шевченківського району Харківської області.

Зазначила, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких забезпечує та виховує сама, оскільки її другий чоловік помер, допомогу у зв`язку зі втратою годувальника не отримує.

Вважала, що необхідно змінити спосіб стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь у розмірі ј частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказала, що ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього аліментів на її користь належним чином не виконує, з приводу чого вона зверталась до поліції та Відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янську Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення щодо несплати аліментів, однак до адміністративної відповідальності не притягнуто.

Зазначила, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів постійно зростає та станом на 29 січня 2019 року становить 46 545,00 грн. Однак, дана сума визначена державним виконавцем без врахування всіх платежів ОСОБА_1 у рахунок сплати аліментів, проти яких вона не заперечує, тому загальна сума його заборгованості з січня 2014 року по лютий 2019 року, на її думку, складає 37 383,42 грн.

Вказала, що також має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, виходячи з наведеного нею у таблиці розрахунку, згідно якого загальна сума пені складає 10 861,02 грн.

Зазначила, що постановою державного виконавця Рудого С.О. від 28 листопада 2018 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 20 472,37 грн., та розмір пені, яку вона просить стягнути, не перевищує різниці між сумою заборгованості за аліментами та розміром застосованих заходів примусового виконання.

Вказала, що їхній син протягом двох років відвідував заняття у музичній секції районного будинку культури при Шевченківській районній державній адміністрації, де навчався грі на музичних інструментах, та за його заняття сплачувала вона самостійно, що є додатковими витратами на дитину, 50% яких у розмірі 800,00 грн. необхідно стягнути з ОСОБА_1

Просила стягнути на її користь з ОСОБА_1 :

аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття;

заборгованість за аліментами у сумі 37 383,42 грн.;

неустойку (пеню), що виникла внаслідок несплати аліментів у розмірі 10 861,02 грн.;

додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини) у розмірі 800,00 грн.;

додаткові витрати на сина ОСОБА_4 , що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою) у розмірі 50% до повноліття дитини;

вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року, у якому ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року виправлено описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено;

змінено спосіб сплати ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_4 з ј частки від усіх видів заробітку на визначену у твердій грошовій сумі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1050,00 грн. з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини;

виданий виконавчий лист на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2012 року №2-2037/78/12 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 відкликано;

позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 38 600,49 грн.;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в сумі 4281,05 грн.

в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1921,00 грн. на користь держави за розгляд зустрічної позовної заяви ОСОБА_2

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року змінено розмір сплати ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 1059,00 грн. з усіх видів прибутку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини;

виданий виконавчий лист на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року №637/186/18 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відкликано.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила:

рішення суду за первісною позовною заявою скасувати та відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі; її позовну вимогу у зустрічній позовній заяві про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку до повноліття дитини задовольнити в повному обсязі;

змінити рішення суду в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина у сумі 4281,05 грн., позовну вимогу у зустрічній позовній заяві про стягнення неустойки (пені), що виникла внаслідок несплати аліментів, у розмірі 10 861,02 грн. задовольнити в повному обсязі;

скасувати рішення в частині відмови у стягненні додаткових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини) в сумі 800,00 грн.;

в решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що судом не мотивовано визначення способу стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі у розмірі 1050,00 грн.; що стягнення аліментів у розмірі ј частини від усіх видів доходів ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідатиме вимогам закону та забезпечуватиме їх синові належний рівень життя; що судом безпідставно зменшено розмір неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, при цьому, не встановлено його матеріальне положення; що не надано оцінку поданим нею доказам щодо понесених додаткових витрат на утримання сина.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції з моменту отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що оскільки матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився, розмір аліментів, визначений за судовими рішеннями підлягає зміні, а неустойка (пеня) зменшенню з 10 861, 02 грн. до 4281, 05 грн.; в іншій частині зустрічні позовні вимоги є недоведеними.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2006 року по 11 червня 2010 року, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8, 10).

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а. с. 12-13).

На час ухвалення цього судового рішення ОСОБА_1 працював електриком у відділі культури Шевченківської районної державної адміністрації з окладом 1108,00 грн., проти задоволення позову не заперечував.

На виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист №2037/127/2012, який перебуває на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та рішення суду ОСОБА_1 належним чином не виконується, з приводу чого ОСОБА_2 неодноразово зверталась до державного виконавця та до поліції (а. с. 55-57, 61, 62, 63, 64).

В межах виконавчого провадження державним виконавцем зроблено запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, згідно відповідей яких від 07 травня 2018 року ОСОБА_1 не працює, не отримує доходів та пенсії, діяльність фізичної особи-підприємця припинено (а. с. 58).

20 липня 2013 року ОСОБА_11 вдруге уклала шлюб з ОСОБА_12 , від якого має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 51, 52). ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_12 помер (а. с. 53).

ОСОБА_2 мешкає разом з двома своїми синами: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , займається їх вихованням та матеріальним забезпеченням, що підтверджується актом депутата Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області від 21 січня 2019 року №58 (а. с. 54).

ОСОБА_1 з 16 квітня 2013 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_13 , та вони мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6, 7, 9).

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно з 15 лютого 2018 року до їх повноліття. Відповідач проти позову не заперечував (а. с. 11).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року становить 1626,00 гривень, з 1 липня 1699,00 гривень, з 1 грудня 1779,00 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027,00 гривень, з 1 липня 2118,00 гривень, з 1 грудня 2218,00 гривень; тобто мінімальний гарантований розмір аліментів для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року не може становити менше 813,00 гривень, з 1 липня 849,50 гривень, з 1 грудня 889,50 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 1013,50 гривень, з 1 липня 1059,00 гривень, з 1 грудня 1109,00 гривень.

Матеріали справи свідчать про те, що розмір стягнутих за судовими рішеннями судом першої інстанції 2012 року та 2018 року з ОСОБА_1 аліментів відповідає чинному закону. Доказів зміни матеріального стану позивача не надано.

Так, з трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2013 року він працював на посаді електрика 6 кваліфікаційного розряду у районному будинку культури та звільнений за згодою сторін.

З 14 червня 2013 року по 20 лютого 2014 року отримував допомогу по безробіттю у Шевченківському районному центрі зайнятості.

З 17 березня 2017 року по 11 травня 2017 року працював оператором лінії у виробництві харчової продукції 2 розряду цеху розливу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Прайм», звільнений за власним бажанням (а. с. 76-78). У 2012 році його дохід складав 14 472,05 грн., у 2013 році 7347,74 грн., у 2017 році 4307,99 грн. (а. с. 80). На теперішній час ОСОБА_1 не працює.

Проте, офіційне не працевлаштування позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року, справа № 464/3480/17-ц, провадження № 61-891св17; Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 червня 2019 року, справа № 686/13303/16-ц, провадження № 61-35521св18.

Ненадання позивачем відомостей щодо реального розміру його доходів на час подання позову не свідчить про їх відсутність та його скрутний майновий стан, а також його погіршення порівняно з 2012 роком, коли йому присуджено сплату аліментів за рішенням суду. Таких відомостей не надано і до суду апеляційної інстанції.

Із наданих матеріалів справи вбачається, що у позивача за первісним позовом змінився сімейний стан. Під час сплати аліментів на сина від першого шлюбу у розмірі ј частки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, він уклав шлюб вдруге, від якого має двох неповнолітніх дітей, на яких з 2018 року сплачує аліменти в розмірі 1000,00 грн. на кожного.

Проте, наявність у ОСОБА_1 двох дітей від другого шлюбу, на утримання яких він сплачує аліменти, сама по собі за відсутності даних про його доходи не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на сина від першого шлюбу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зміни способу стягнення аліментів, що призведе до зменшення їх розміру, та неспроможність ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у визначеному у судовому рішенні розмірі не є достатньо обґрунтованим.

Приймаючи до уваги, що сплата аліментів у розмірі ј частини доходів позивачем щомісячно не є надмірним тягарем для нього, а його зменшення не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду, та необхідності їх встановлення у твердій грошовій сумі у розмірі 1050,00 грн., тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Також, не підлягає задоволенню і позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині зміни стягнення аліментів на утримання двох дочок у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на кожну дитину з тих самих підстав, які зазначені вище, за недоведеністю.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, спільно не мешкають та не мають спільний бюджет матеріали справи не містять. З вимогами щодо зміни способу стягнення аліментів або збільшення їх розміру, встановленого рішенням суду у 2018 році, ОСОБА_3 не зверталась.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Щодо зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у розмірі ј частки його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судова колегія вважає її такою, що задоволенню не підлягає, оскільки фактично позивач за зустрічним позовом вимагає не змінити розмір аліментів, а змінити судовим рішенням їх мінімальну межу з 30% прожиткового мінімуму до 50%, що є гарантією, визначеною законом, а не судовим рішенням.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів, і визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Разом з тим, тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року, у справі № 524/7388/17, провадження № 61-37490св18.

Таким чином, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів передбачений законом та визначається державним виконавцем навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зміни розміру аліментів з ј частини доходів платника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, на ј частину доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову в цій частині з інших підстав.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів судова колегія виходить з наступного.

Аліментні платежі є періодичними і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця, тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці; з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Матеріали справи свідчать про те, що з 2014 року ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 не регулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість з їх сплати.

Доказів поважності причин несплати ОСОБА_1 аліментів, які б виключали його вину в утворенні заборгованості та можливість стягнення пені, суду не надано.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з розрахунком пені, наведеним ОСОБА_2 у таблиці до зустрічної позовної заяви, згідно якої неустойка (пеня) за один місяць рахується як заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), оскільки пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, розрахунок пені, який відповідає вимогам статті 196 СК України, слід проводити за формулою: розмір заборгованості за місячним платежем помножений на 1% помножений на кількість днів прострочення з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, до дня, що передує ухваленню рішення судом першої інстанції (12 травня 2019 року).

Згідно розрахунків заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 29 січня 2019 року та 01 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 з лютого 2014 року станом на 29 січня 2019 року становить 46 545,00 грн., на 01 квітня 2019 року - 50 200,49 грн. (а. с. 66, 150).

Разом з тим, у розрахунках державного виконавця не враховані платежі, зроблені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок сплати аліментів за січень 2014 року у розмірі 253,82 грн., за травень 2014 року - 400,00 грн., за березень-травень 2018 року - 1000,00 грн. щомісячно, за липень 2018 року - 1000,00 грн., за серпень 2018 року - 2000,00 грн., за вересень 2018 року - 1000,00 грн., за листопад-грудень 2018 року - 1000,00 грн. щомісячно, які підтверджуються копіями квитанцій, наданих ОСОБА_1 (а. с. 81-103), та історією карткового рахунку ОСОБА_2 (а .с. 110-117). ОСОБА_2 також не заперечує здійснення вказаних платежів.

На підставі викладеного, судова колегія вважає за необхідне здійснити власний розрахунок пені за несплату аліментів за період, визначений позивачем за зустрічним позовом, а саме: з 01 січня 2014 року по 31 січня 2019 року, керуючись вищезазначеною формулою та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем 01 квітня 2019 року з урахуванням платежів, які підтверджуються матеріалами справи, але у цьому розрахунку не відображені.

Таким чином, розмір пені за несплату аліментів складає:

Січень 2014 року: сума боргу 317,18 грн. (571,00 грн. підлягало сплаті - 253,82 грн. сплачено) х 1% х 1927 днів (01 лютого 2014 року 12 травня 2019 року (день, що передує дню ухвалення рішення суду) = 6112,06 грн.;

Лютий 2014 року: сума боргу 142,80 грн. х 1% х 1899 днів (01 березня 2014 року 12 травня 2019 року) = 2711,77 грн.;

Березень 2014 року: підлягало сплаті 571,00 грн., сплачено 573,95 грн., заборгованість за цей місяць відсутня та пеня не нараховується.

Переплату у розмірі 2,95 грн. за цей місяць судова колегія вважає за можливе зарахувати у рахунок погашення заборгованості у наступному місяці, оскільки державним виконавцем не вказано надходження зазначеної суми та її спрямування.

Квітень 2014 року: сума боргу 186,05 грн. (589,00 підлягало сплаті 400,00 грн. сплачено 2,95 грн. переплата у попередньому місяці) х 1% х 1838 днів (01 травня 2014 року 12 травня 2019 року) = 3419,60 грн.;

Травень 2014 року: сума боргу 189,00 грн. (589,00- 400,00 сплачено) х 1% х 1807 днів (01 червня 2014 року 12 травня 2019 року) = 3415,23 грн.;

Червень 2014 року: сума боргу 189,00 грн. (589,00-400,00 сплачено) х 1% х 1777 днів (01 липня 2014 року 12 травня 2019 року) = 3358,53 грн.;

Липень 2014 року: сума боргу 622,50 грн. (сплачено 0) х 1% х 1746 днів (01 серпня 2014 року 12 травня 2019 року) = 10868,85 грн.;

Серпень 2014 року: сума боргу 222,50 грн. (622,50-400,00 сплачено) х 1% х 1715 днів (01 вересня 2014 року 12 травня 2019 року) = 3815,88 грн.;

Вересень 2014 року: сума боргу 222,50 грн. (622,5-400,00 сплачено) х 1% х 1685 днів (01 жовтня 2014 року 12 травня 2019 року) = 3749,13 грн.;

Жовтень 2014 року: сума боргу 242,00 грн. (642,00-400,00 сплачено) х 1% х 1654 днів (01 листопада 2014 року 12 травня 2019 року) = 4002,68 грн.;

Листопад 2014 року: сума боргу 242,00 грн. (642,00-400,00 сплачено) х 1% х 1624 днів (01 грудня 2014 року 12 травня 2019 року) = 3930,08 грн.;

Грудень 2014 року: сума боргу 642,00 грн. (сплачено 0) х 1% х 1593 днів (01 січня 2015 року 12 травня 2019 року) = 10 227,06 грн.;

Січень 2015 року: сума боргу 629,25 грн. (сплачено 0) х 1% х 1562 дні (01 лютого 2015 року 12 травня 2019 року) = 9828,89 грн.;

Лютий 2015 року: сума боргу 229,25 грн. (629,25-400,00 сплачено) х 1% х 1534 дні (01 березня 2015 року 12 травня 2019 року) = 3516,70 грн.;

Березень 2015 року: сума боргу 229,25 грн. (629,25-400,00 сплачено) х 1% х 1503 дні (01 квітня 2015 року 12 травня 2019 року) = 3445,63 грн.;

Квітень 2015 року: сума боргу 238,50 грн. (668,50-430,00 сплачено) х 1% х 1473 дні (01 травня 2015 року 12 травня 2019 року) = 3513,11 грн.;

Травень 2015 року: сума боргу 668,50 грн. (сплачено 0) х 1% х 1442 дні (01 червня 2015 року 12 травня 2019 року) = 9639,77 грн.;

Червень 2015 року: сума боргу 668,50 грн. (сплачено 0) х 1% х 1412 днів (01 липня 2015 року 12 травня 2019 року) = 9439,22 грн.;

Липень 2015 року: сума боргу 291,75 грн. (721,75-430,00) х 1% х 1381 день (01 серпня 2015 року 12 травня 2019 року) = 4029,07 грн.;

Серпень 2015 року: 291,75 грн. (721,75-430,00) х 1% х 1350 днів (01 вересня 2015 року 12 травня 2019 року) = 3938,63 грн.;

Вересень 2015 року: сума боргу 721,75 грн. (сплачено 0) х 1% х 1320 днів (01 довтня 2015 року 12 травня 2019 року) = 9527,10 грн.;

Жовтень 2015 року: сума боргу 318,75 грн. (768,75-450,00 сплачено) х 1% х 1289 днів (01 листопада 2015 року 12 травня 2019 року) = 4108,69 грн.;

Листопад 2015 року: сума боргу 318,75 грн. (768,75-450,00 сплачено) х 1% х 1259 днів (01 грудня 2015 року 12 травня 2019 року) = 4013,06 грн.;

Грудень 2015 року: сума боргу 768,75 грн. (сплачено 0) х 1% х 1228 днів (01 січня 2016 року 12 травня 2019 року) = 9440,25 грн.;

Січень 2016 року: сума боргу 330,25 грн. (780,25-450,00 сплачено) х 1% х 1197 днів (01 лютого 2016 року 12 травня 2019 року) = 3953,09 грн.;

Лютий 2016 року: сума боргу 330,25 грн. (780,25-450,00 сплачено) х 1% х 1168 днів (01 березня 2016 року 12 травня 2019 року) = 3857,32 грн.;

Березень 2016 року: сума боргу 780,25 грн. (сплачено 0) х 1% х 1137 днів (01 квітня 2016 року 12 травня 2019 року) = 8871,44 грн.;

Квітень 2016 року: сума боргу 361,50 грн. (811,50-450,00 сплачено) х 1% х 1107 днів (01 травня 2016 року 12 травня 2019 року) = 4001,81 грн.;

Травень 2016 року: сума боргу 361,50 грн. (811,50-450,00 сплачено) х 1% х 1076 днів (01 червня 2016 року 12 травня 2019 року) = 3889,74 грн.;

Червень 2016 року: сума боргу 361,50 грн. (811,50-450,00 сплачено) х 1% х 1046 днів (01 липня 2016 року 12 травня 2019 року) = 3781,29 грн.;

Липень 2016 року: сума боргу 413,50 грн. (863,50-450,00 сплачено) х 1% х 1015 днів (01 серпня 2016 року 12 травня 2019 року) = 4197,03 грн.;

Серпень 2016 року: сума боргу 413,50 грн. (863,50-450,00 сплачено) х 1% х 984 дні (01 вересня 2016 року 12 травня 2019 року) = 4068,84 грн.;

Вересень 2016 року: сума боргу 413,50 грн. (863,50-450,00 сплачено) х 1% х 954 дні (01 жовтня 2016 року 12 травня 2019 року) = 3944,79 грн.;

Жовтень 2016 року: сума боргу 449,25 грн. (899,25-450,00 сплачено) х 1% х 923 дні (01 листопада 2016 року 12 травня 2019 року) = 4146,58 грн.;

Листопад 2016 року: сума боргу 899,25 грн. (сплачено 0) х 1% х 893 дні (01 грудня 2016 року 12 травня 2019 року) = 8030,30 грн.;

Грудень 2016 року: сума боргу 449,25 грн. (89925-450,00 сплачено) х 1% х 862 днів (01 січня 2017 року 12 травня 2019 року) = 3872,54 грн.;

Січень 2017 року: сума боргу 675,50 грн. (1125,50-450,00 сплачено) х 1% х 831 день (01 лютого 2017 року 12 травня 2019 року) = 5613,41 грн.;

Лютий 2017 року: сума боргу 675,50 грн. (1125,50-450,00 сплачено) х 1% х 803 дні (01 березня 2017 року 12 травня 2019 року) = 5424,27 грн.;

Березень 2017 року: сума боргу 675,50 грн. (1125,50-450,00 сплачено) х 1% х 772 дні (01 квітня 2017 року 12 травня 2019 року) = 5214,86 грн.;

Квітень 2017 року: сума боргу 823,50 грн. (1273,50-450,00 сплачено) х 1% х 742 дні (01 травня 2017 року 12 травня 2019 року) = 6110,37 грн.;

Травень 2017 року: сума боргу 823,50 грн. (1273,50-450,00 сплачено) х 1% х 711 днів (01 червня 2017 року 12 травня 2019 року) = 5855,09 грн.;

Червень 2017 року: сума боргу 823,50 грн. (1273,50-450,00 сплачено) х 1% х 681 день (01 липня 2017 року 12 травня 2019 року) = 5608,04 грн.;

Липень 2017 року: сума боргу 1426,75 грн. (сплачено 0) х 1% х 650 днів (01 серпня 2017 року 12 травня 2019 року) = 9273,88 грн.;

Серпень 2017 року: сума боргу 832,69 грн. (1426,75-594,06 сплачено) х 1% х 619 днів (01 вересня 2017 року 12 травня 2019 року) = 5154,35 грн.;

Вересень 2017 року: сума боргу 926,75 грн. (1426,75-500,00 сплачено) х 1% х 589 днів (01 жовтня 2017 року 12 травня 2019 року) = 5458,56 грн.;

Жовтень 2017 року: сума боргу 942,00 грн. (1492,00-550,00 сплачено) х 1% х 558 днів (01 листопада 2017 року 12 травня 2019 року) = 5256,36 грн.;

Листопад 2017 року: сума боргу 942,00 грн. (1492,00-550,00 сплачено) х 1% х 528 днів (01 грудня 2017 року 12 травня 2019 року) = 4973,76 грн.;

Грудень 2017 року: сума боргу 942,00 грн. (1492,00-550,00 сплачено) х 1% х 497 днів (01 січня 2018 року 12 травня 2019 року) = 4681,74 грн.;

Січень 2018 року: сума боргу 963,25 грн. (1563,25-600,00 сплачено) х 1% х 466 днів (01 лютого 2018 року 12 травня 2019 року) = 4488,75 грн.;

Лютий 2018 року: сума боргу 1563,25 грн. (сплачено 0) х 1% х 438 днів (01 березня 2018 року 12 травня 2019 року) = 6847,04 грн.;

Березень 2018 року: сума боргу 563,25 грн. (1563,25-1000,00 сплачено) х 1% х 407 днів (01 квітня 2018 року 12 травня 2019 року) = 2292,43 грн.;

Квітень 2018 року: сума боргу 704,75 грн. (1704,75-1000,00 сплачено) х 1% х 377 днів (01 травня 2018 року 12 травня 2019 року) = 2656,91 грн.;

Травень 2018 року: сума боргу 704,75 грн. (1704,75-1000,00 сплачено) х 1% х 346 днів (01 червня 2018 року 12 травня 2019 року) = 2438,44 грн.;

Червень 2018 року: сума боргу 1704,75 грн. (сплачено 0) х 1% х 316 днів (01 липня 2018 року 12 травня 2019 року) = 5387,01 грн.;

Липень 2018 року: сума боргу 704,75 грн. (1704,75-1000,00 сплачено) х 1% х 285 днів (01 серпня 2018 року 12 травня 2019 року) = 2008,54 грн.;

Серпень 2018 року: підлягало сплаті 1704,75 грн., сплачено 2000,00 грн., заборгованість за цей місяць відсутня та пеня не нараховується.

Переплату у розмірі 295,25 грн. за цей місяць судова колегія вважає за можливе зарахувати у рахунок погашення заборгованості у наступному місяці, оскільки державним виконавцем не вказано надходження зазначеної суми та її спрямування.

Вересень 2018 року: сума боргу 409,50 грн. (1704,75 1000,00 сплачено 295,25 переплата за попередній місяць) х 1% х 224 дні (01 жовтня 2018 року 12 травня 2019 року) = 917,28 грн.;

Жовтень 2018 року: сума боргу 1704,75 грн. (сплачено 0) х 1% х 193 дні (01 листопада 2018 року 12 травня 2019 року) = 3290,17 грн.;

Листопад 2018 року: сума боргу 866,75 грн. (1866,75 1000,00 сплачено) х 1% х 163 дні (01 грудня 2018 року 12 травня 2019 року) = 1412,80 грн.;

Грудень 2018 року: сума боргу 866,75 грн. (1866,75 1000,00 сплачено) х 1% х 132 дні (01 січня 2019 року 12 травня 2019 року) = 1144,11 грн.;

Січень 2019 року: сума боргу 1866,75 грн. (сплачено 0) х 1% х 101 день (01 лютого 2019 року 12 травня 2019 року) = 1885,42 грн.

Інші платежі судова колегія не враховує, оскільки вони здійснені поза межами позовних вимог.

Таким чином, загальна сума пені складає: 6112,06 грн. + 2711,77 грн. + 3419,60 грн. + 3415,23 грн. + 3358,53 грн. + 10868,85 грн. + 3815,88 грн. + 3749,13 грн. + 4002,68 грн. + 3930,08 грн. + 10 227,06 грн. + 9828,89 грн. + 3516,70 грн. + 3445,63 грн. + 3513,11 грн. + 9639,77 грн. + 9439,22 грн. + 4029,07 грн. + 3938,63 грн. + 9527,10 грн. + 4108,69 грн. + 4013,06 грн. + 9440,25 грн. + 3953,09 грн. + 3857,32 грн. + 8871,44 грн. + 4001,81 грн. + 3889,74 грн. + 3781,29 грн. + 4197,03 грн. + 4068,84 грн. + 3944,79 грн. + 4146,58 грн. + 8030,30 грн. + 3872,54 грн. + 5613,41 грн. + 5424,27 грн. + 5214,86 грн. + 6110,37 грн. + 5855,09 грн. + 5608,04 грн. + 9273,88 грн. + 5154,35 грн. + 5458,56 грн. + 5256,36 грн. + 4973,76 грн. + 4681,74 грн. + 4488,75 грн. + 6847,04 грн. + 2292,43 грн. + 2656,91 грн. + 2438,44 грн. + 5387,01 грн. + 2008,54 грн. + 917,28 грн. + 3290,17 грн. + 1412,80 грн. + 1144,11 грн. + 1885,42 грн. = 290 059,35 грн.

Разом з тим, частиною 1 статті 196 СК України безальтернативно встановлено обмеження розміру стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Заборгованість за аліментами за цей період складає: 317,18 грн. + 142,80 грн. + 186,05 грн. + 189,00 грн. + 189,00 грн. + 622,50 грн. + 222,50 грн. + 222,50 грн. + 242,00 грн. + 242,00 грн. + 642,00 грн. + 629,25 грн. + 229,25 грн. + 229,25 грн. + 238,50 грн. + 668,50 грн. + 668,50 грн. + 291,75 грн. + 291,75 грн. + 721,75 грн. + 318,75 грн. + 318,75 грн. + 768,75 грн. + 330,25 грн. + 330,25 грн. + 780,25 грн. + 361,50 грн. + 361,50 грн. + 361,50 грн. + 413,50 грн. + 413,50 грн. + 413,50 грн. + 449,25 грн. + 899,25 грн. + 449,25 грн. + 675,50 грн. + 675,50 грн. + 675,50 грн. + 823,50 грн. + 823,50 грн. + 823,50 грн. + 1426,75 грн. + 832,69 грн. + 926,75 грн. + 942,00 грн. + 942,00 грн. + 942,00 грн. + 963,25 грн. + 1563,25 грн. + 563,25 грн. + 704,75 грн. + 704,75 грн. + 1704,75 грн. + 704,75 грн. + 409,50 грн. + 1704,75 грн. + 866,75 грн. + 866,75 грн. + 1866,75 грн. = 37 288,22 грн.

Крім того, частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Матеріали справи свідчать про те, що постановою державного виконавця від 28 листопада 2018 року накладено на ОСОБА_1 штраф за несплату аліментів у розмірі 20 472,37 грн. (а. с. 68).

Отже, розмір пені, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , обмежується різницею між сумою заборгованості та розміром штрафу, а саме: 37 288,22 грн. 20 472,37 грн. = 16 815,85 грн.

Однак, враховуючи, що у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача пеню, що виникла внаслідок несплати аліментів, у розмірі 10 861,02 грн., та принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, судова колегія вважає, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня у розмірі 10 861,02 грн.

При цьому, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування норми частини 3 статті 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, оскільки у даному разі розмір неустойки вже обмежено відповідно до вимог частини 1 статті 196 СК України розміром заборгованості та різницею між ним і штрафом, стягнутим з платника аліментів, тому підстав для подальшого його зменшення, враховуючи характер спірних правовідносин, які пов`язані із захистом прав дитини, не вбачається.

Крім того, відомості щодо майнового стану ОСОБА_1 на теперішній час відсутні, тому й не вбачається підстав вважати, що такий розмір пені, що підлягає стягненню, є для нього надмірним тягарем.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 861,02 грн. пені за несплату заборгованості за аліментами.

Разом з тим, судова колегія погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину у розмірі 800,00 грн. виходячи з наступного.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року, справа № 761/6933/17, провадження № 61-30007св18.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними доказами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу та документами про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, довідками, розрахунковими та проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Як вбачається з матеріалів справи син сторін ОСОБА_4 навчався в Шевченківській дитячій музичній школі по класу баяна з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2017 року, та за цей період внесена батьківська плата в сумі 1800,00 грн., що підтверджується довідкою начальника Відділу культури Шевченківської районної державної адміністрації та директора Дитячої музичної школи від 05 березня 2019 року №127 (а. с. 109, 181).

Розглядаючи зазначену вимогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні додаткових витрат на утримання дитини, у зв`язку з її недоведеністю позивачем за зустрічним позовом.

Відвідування дитиною музичної школи два роки тому не свідчить про її подальше відвідування та розвиток особливих здібностей та талантів, а в переважній більшості відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, витрати, на яке мають покриватися аліментними платежами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 вересня 2018 року, справа № 761/6933/17, провадження № 61-30007св18.

Отже, ОСОБА_2 не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат, що викликані розвитком здібностей дитини, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив їй у задоволенні цієї вимоги.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що додатковим рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року ухвалено рішення по другій вимозі первісного позову, з висновком по якій не згодна ОСОБА_2 , про що зазначено в її апеляційній скарзі. У зв`язку з тим, що додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення, яке в цій частині скасовано з підстав, зазначених вище, додаткове рішення також підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 1152,60 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на її користь.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року в оскаржуваній частині змінити.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду в частині відкликання виданого виконавчого листа на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2012 року №2-2037/78/12 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_14 скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, заборгованості по аліментам, додаткових витрат на дитину та неустойки (пені), що виникла внаслідок несплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 10 861, 02 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1152,60 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2019 року.