КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8201/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Київ

Справа № 753/2949/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року, постановлене у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання,

встановив:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.02.2011 року стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в розмірі 34000 доларів США, що становить 269 711 грн. 80 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.03.2011 року. 15.07.2011 року судом видано виконавчий лист. 29.07.2011 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Станом на день розгляду справи, відповідачем повністю сплачено суму присуджену рішенням суду, постановою від 20.04.2018 року виконавче провадження закінчено. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача на її користь за період з 24.02.2015 року по 19.02.2018 року 3 % річних в розмірі 12 023 грн. 20 коп. та інфляційні втрати в розмірі 110 360 грн. 80 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 110 360 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 12 023 грн. 20 коп. - 3% річних, 1 223 грн. 84 коп. судового збору, а всього - 123 607 грн. 84 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволення вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 110 360 грн. 80 коп. та ухвалити нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити частково - на суму 87 355 грн. 07 коп. , відмовивши у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 23 005 грн. 73 коп., нарахованих за березень 2015 року.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду у викладеній частині, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що при ухваленні зазначеного рішення судом не перевірено належним чином правильність нарахування позивачем індексу інфляції, незважаючи на те, що позивачем фактично неправильно розраховано інфляційні втрати за період заборгованості з 24.02.2015 року по 11.03.2015 року із застосуванням до суми боргу в розмірі 213 016 грн. 80 коп. індексу інфляції за березень 2015 року (110,8%), але без врахування рекомендацій Верховного Суду України (Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року N 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»), у зв`язку з чим необґрунтовано завищена сума інфляційних втрат на 23 005 грн. 73 коп.

Звертає увагу на те що судом не встановлено допущення помилки в розрахунках стягнення сум інфляційних втрат у зв`язку з неправильним підрахунком періоду прострочки та не враховано аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України.

Посилається на те, що якщо борг виник 24 лютого 2015 року, а погашення заборгованості відбулося вже 11 березня 2015 року, то при розрахунку інфляційного збільшення фактично в даному випадку не враховуються індекси інфляції ні за лютий 2015, ні за березень 2015 року, тобто відсутній місяць, за яким враховуються індекси інфляції за зазначений період. Вважає, що обґрунтований розрахунок інфляційних втрат саме за період з 24.02.2015 року по 11.03.2015 року по сумі заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 213 016 грн. 80 коп., становить: 00 грн. (213016,8 грн. х (не враховується /100%) - 213016,8 грн. = 0,00 грн.). Однак, суд не звернув уваги на те, що позивачем неправильно складений розрахунок індексу інфляцій, оскільки нарахування проводяться за кожен місяць окремо з урахуванням тих індексів інфляції, які встановлювалися кожного місяця.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2011 року було задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в розмірі 34 000 доларів США, що в еквіваленті становило 269 711 грн. 80 коп., як безпідставно набуті кошти за недійсним правочином - попереднім договором купівлі-продажу від 12.09.2008 року.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом 15.07.2011 року на підставі вказаного рішення суду, було відкрито ВДВС Дарницького РУЮ 29 липня 2011 року.

Постановою від 20 квітня 2018 року головного державного виконавця Дарницького районного ВДВС міста Київ Головного ТУЮ у м. Києві виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконане у повному обсязі.

Задовольняючи позов у повному обсязі вимог, заявлених у позовній заяві від 19 лютого 2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, за заявлений нею період невиконання грошового зобов`язання з 24 лютого 2015 року по 19 лютого 2018 року.

При цьому суд зазначив, що в основу рішення слід покласти наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з якого вбачається, що за період невиконання грошового зобов`язання з 24 лютого 2015 року по 19 лютого 2018 року інфляційні втрати складають 110 360 грн. 80 коп., 3% річних - 12 023 грн. 20 коп., відповідно загальна сума стягнення - 122 384 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми трьох відсотків річних в розмірі 12 023 грн. 20 коп. та стягнення суми інфляційних втрат за період з 11 березня 2015 року по 19 лютого 2018 року в сумі 87 355 грн. 07 коп. - відповідачем не оскаржувалось, а тому в цій частині апеляційний суд рішення суду першої інстанції не перевіряє.

Таким чином, предметом оскарження є рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат на суму 23 005 грн. 73 коп.

Проте погодитись у повному обсязі з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині колегія суддів не може, оскільки розрахунок зазначених сум, наданий позивачем та покладений судом в основу рішення, належним чином судом першої інстанції перевірений не був, отже, висновки суду першої інстанції у повному обсязі не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць ( ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 № 62-97р зазначено, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Як вбачається з розрахунку позивача, на суму заборгованості, яка станом на 24 лютого 2015 року становила 213 016 грн. 80 коп., яка у зв`язку з частковою сплатою боргу в сумі 600 грн. 11 березня 2013 року, зменшилась на вказану суму, нараховано інфляційні збитки із застосуванням індексу інфляції за березень 2015 року в розмірі 23 005 грн. 73 коп., наступним чином: 213 016 грн. 80 коп. х 110,8% = 236 021 грн. 73 коп.; 236 021 грн. 73 коп. - 213 016 грн. 80 коп. = 23 005 грн. 73 коп.

В подальшому на суму заборгованості в розмірі 212 411 грн. 80 коп.( 213 016 грн. 80 коп. - 600 грн., що сплачені 11 березня 2015 року) також нараховано інфляційні втрати за березень 2015 року наступним чином: 212 411 грн. 80 коп. х 110,8% = 235 351 грн. 39 коп.; 235 351 грн. 39 коп. - 212 411 грн. 80 коп. = 22 940 грн. 39 коп.

З викладеного вбачається, що погоджуючись із розрахунком позивача, суд першої інстанції не врахував вищевказаний порядок нарахування інфляційних втрат, а також те, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, у зв`язку з чим судом не враховано, що сума боргу саме у розмірі 213 016 грн. 80 коп. існувала на останній день лютого 2015 року, і зменшилась 11 березня 2015 року на суму 605 грн. Отже, на суму боргу 212 411 грн. 80 коп., яка існувала станом на кінець березня 2015 року та яка входила в суму заборгованості, що існувала станом на кінець лютого 2015 року - 213 016 грн. 80 коп., було двічі нараховано індекс інфляції за березень 2015 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , оскільки оскаржуваним рішенням з відповідача безпідставно стягнуто інфляційні збитки за березень 2015 року у подвійному розмірі.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що до суми заборгованості в розмірі 213 016 грн. 80 коп. не може бути застосований жодний індекс інфляції з огляду на те, що така сума заборгованості виникла 24 лютого 2015 року та була сплачена 11 березня 2015 року.

Зазначені доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема - виписки з карткового рахунку ПАТ КБ Приватбанк за період з 20.08.2013 року по 28.12.2017 року, та не оспорювалось сторонами, відповідач здійснювала погашення заборгованості, що була визначена рішенням суду у розмірі 269 711 грн. 80 коп., протягом тривалого часу - з 2013 по квітень 2018 року частинами, сплачуючи щомісяця позивачу певні суми шляхом переказу на картковий рахунок.

Зокрема, у період з серпня 2014 року по квітень 2015 року відповідач сплачувала щомісяця по 605 грн. Таким чином, сума заборгованості, що існувала станом на кінець лютого 2015 року у розмірі 213 016 грн. 80 коп., виникла не 24 лютого 2015 року, як стверджує в апеляційній скарзі відповідач, а існувала з 2011 року як складова суми заборгованості в розмірі 269 711 грн. 80 коп., визначеної рішенням суду від 24.02.2011 року, і саме у визначеному станом на 24 лютого 2015 року розмірі погашена не була.

Заборгованість на суму 213 016 грн. 80 коп. була обчислена саме в такому розмірі у зв`язку з тим, що 24 лютого 2015 року відповідачем ОСОБА_1 було в черговий раз сплачено на погашення боргу 605 грн.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що до суми заборгованості в розмірі 213 016 грн. 80 коп. підлягає застосуванню індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України за лютий 2015 року, що становить 105,3%. Таким чином, сума інфляційних збитків за вищевказаний період становить: 213 016 грн. 80 коп. х 105,3%= 224 306 грн. 69 коп.; 224 306 грн. 69 коп. - 213 016 грн. 80 коп. = 11 289 грн. 89 коп.

Враховуючи вкладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні - зменшенні суми інфляційних втрат. Отже, загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню за судовим рішенням, становить : 87 355 грн. 07 коп. + 11 289 грн. 89 коп. = 98 644 грн. 96 коп., а загальна сума стягнення з урахуванням трьох відсотків річнихв сумі 12 023 грн. 20 коп. - 110 668 грн. 16 коп.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки позивачем при поданні позовної заяви було сплачено суму судового збору в розмірі 1223 грн. 84 коп., що становить 1% від суми заявлених позовних вимог, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни судового рішення та визначення суми до стягнення - 110 668 грн. 16 коп., то розмір судових витрат, що підлягають компенсації відповідачем, становить 1106 грн. 68 коп.

Разом з тим, відповідачем при поданні апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп., проте її вимоги задовольняються судом апеляційної інстанції на 49,07%, відповідно сума судових витрат, які підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача, становить 565 грн. 58 коп.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним застосувати взаємозалік судових витрат, у зв`язку з чим з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі : 1106 грн. 68 коп. - 565 грн. 58 коп. = 541 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року - змінити та зменшити суму інфляційних втрат, виклавши судове рішення в наступній редакції:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 98 644 грн. 96 коп., три відсотки річних в сумі 12 023 грн. 20 коп., а всього стягнути - 110 668 ( сто десять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 541 грн. 10 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.