Справа № 466/729/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Норик І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

установив:

30.01.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на частку в розмірі 1/2 квартири АДРЕСА_1 , а право власності на іншу частку в розмірі 1/2 вказаної квартири визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ). Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 3486 (три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 25 коп.

В обґрунтування вимог покликається на те, що він з 23.05.1998р. перебував у шлюбі, зареєстрованому у виконкомі Переможненської сільської ради Городоцького району Львівської обл., актовий запис №7, з ОСОБА_2 . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22.03.2016р. зазначений шлюб було розірвано. Під час перебування в шлюбі, ними за 25 тис. доларів США по тодішньому курсу, було придбано новозбудовану квартиру АДРЕСА_1 . Документи на право власності оформлялися на Відповідача. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.01.2019р. право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано 20.12.2006р на підставі Свідоцтва про право власності від 01.12.2006р. виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження №1820 від 01.12.2006р. виданого нею ж. Після розлучення позивач і відповідач, разом з дітьми ( ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживають у вищезазначеній квартирі. Домовленості щодо визначення часток в квартирі між ними не було, шлюбний договір не укладався.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Відповідач в судовому засіданні позов підтримала, про що подала письмову заяву.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані суду письмові докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.05.1998р. перебував у шлюбі, зареєстрованому у виконкомі Переможненської сільської ради Городоцького району Львівської обл., актовий запис №7, з ОСОБА_2 . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22.03.2016р. зазначений шлюб було розірвано.

Під час перебування в шлюбі, ними за 25 тис. доларів США по тодішньому курсу, було придбано новозбудовану квартиру АДРЕСА_1 . Документи на право власності оформлялися на Відповідача.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.01.2019р. право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано 20.12.2006р на підставі Свідоцтва про право власності від 01.12.2006р. виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження №1820 від 01.12.2006р. виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. З ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3486 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 89, 141, 223, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.57, 60, 61, 69-71 СК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на частку в розмірі 1/2 квартири АДРЕСА_1 , а право власності на іншу частку в розмірі 1/2 вказаної квартири визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 3486 (три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 25 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцять днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 01.11.2019р.

Суддя Г. Б. Білінська