КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Кисіль О.А.
Єдиний унікальний номер справи № 382/849/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/4494/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича на рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася із зазначеною позовною заявоюю.

У позові зазначала що у квітні 2018 року вона отримала від Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області постанову про відкриття виконавчого провадження № 56170391 від 13 квітня 2018 року. Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису № 22565 виданого 23 листопада 2017 року. Стягувачем за даним виконавчим провадженням є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження позивач довідалася, що виконавчий напис нотаріуса вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець РусланомОлеговичем. Виконавчий напис вчинено на бланку нотаріального документа серії НМХ 612753. На бланку нотаріального документа не міститься жодної інформації, крім тексту самого виконавчого напису засвідченого підписом та печаткою нотаріуса. До нотаріального бланку із виконавчим написом підшито сім аркушів паперу на яких міститься таблиця із розрахунками подібними до розрахунку заборгованості за кредитним договором. На останньому з семи аркушів, під таблицею із розрахунками, міститься підсумок сум засвідчений відбитком печатки з реквізитами ПАТ КБ «Приват Банк» та підписом невідомої особи. Посади, прізвища особи яка проводила розрахунок заборгованості не зазначено. На аркушах приєднаних до виконавчого напису не міститься жодних належних документів які б підтверджували наявність заборгованості за кредитним договором, найменування сторін кредитора та боржника, та інші необхідні дані для підтвердження безспірності і розміру боргу, щодо якого вчинено виконавчий напис.

Позивач зазначила, що розмір коштів про стягнення яких зазначено у виконавчому документі, в розмірі 293 299, 01 грн , протирічить розрахункам наведеним як у самому виконавчому написі так і розрахункам наведеним в приєднаних до виконавчого напису аркушах. Загальний розмір коштів є значно більшим від суми складових наведених у виконавчому написі - тіла кредиту, відсотків, комісії та пені.

Крім цього, позивач вказала, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» виник спір щодо коштів викрадених з її карткового рахунку відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 серпня 2014 року. Факт викрадення коштів є предметом кримінального провадження №0000381, що підтверджується витягом з кримінального провадження від 22 серпня 2014 року та ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/10909/15-к від 24 липня 2015 року, якою поновлено незаконно закрите кримінальне провадження.

Крім того, спір між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення викрадених коштів був предметом розгляду Господарського суду Київської області у справі № 911/4148/15 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк», що підтверджується ухвалою від 11 вересня 2015 року. Провадження у справі № 911/4148/15 Господарським судом Київської області припинено, що підтверджується ухвалою від 23 лютого 2017 року. Як вбачається із зазначеної ухвали, відповідач заперечував проти позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» та надала відзив із запереченнями проти позову наданими. Дані обставини підтверджують наявність невирішеного спору між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» щодо коштів, які є предметом стягнення за виконавчим написом. Вважає, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з метою стягнення з неї саме тих коштів, які були викрадені 20 серпня 2014 року з її рахунку в ПАТ КБ «Приват Банк», так як інших правовідносин з ПАТ КБ «Приват Банк» у неї не існувало.

Виходячи з того, що сума коштів щодо якої вчинено виконавчий напис є предметом кримінального провадження, крім того, ця ж сума була предметом судового розгляду у справі № 911/4148/15, то дані кошти є спірними і не можуть бути предметом стягнення за виконавчим написом нотаріуса, так як виконавчий напис може бути вчинено лише щодо безспірної заборгованості, а відтак позивач вважає вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення даної заборгованості за виконавчим написом нотаріуса неправомірними та просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 23 листопада 2017 року зареєстрований в реєстрі за №22565 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, за яким звернуто стягнення на грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 293 299 (двісті дев'яносто три тисячі двісті дев'яносто дев'ять) гривень 01 копійка, та судові витрати понесені позивачкою на сплату судового збору.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року задоволено позов .

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 23 листпоада 2017 року зареєстрований в реєстрі за № 22565 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" грошових коштів у розмірі 293 299 гривень 01 копійка.

Стягнуто з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 судовий збір, з кожного по 352,40 грн .

В апеляційній скарзі відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. просить рішення суду в частині стягнення з нього судового збору на користь позивача скасувати.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги, що відповідно ло вимог закону він не є належним відповідачем , а відтак і судовий збір з нього не може бути стягнутий .

Позивач ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу зазначила що рішення суду є законним і обґрунтованим , просила у задоволенні скарги відмовити

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно у січні 2018 року повідомлені про день та час розгляду справи на 21 березня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від апелянта до апеляційного суду не надходило, а тому підстави ,вважати причини неявки апелянта до суду поважними , відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Укпраїни з розгляду цивільних і кримінальних спнрав «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат").

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції, 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 22565 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не виплачених у строк за кредитним договором б/н від 09 березня 2011 року , грошових коштів у розмірі 293 299,01 грн. (а.с.8, 31-36, 50-56, 59-60, 66-67).

Постановою державного виконавця Яготинської ДВС 13квітня 2018 року відкрито виконавче провадження за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ШвецьР.О.(а.с.6-7).

Згідно витягу із кримінального провадження від 21серпня 2014 року, до ЄРДР 22 серпня 2014 року внесено відомості про кримінальне провадження кваліфіковане за ч.1 ст. 190 КК України в зв'язку із зняттям із особистого рахунку ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 52000 грн. та проводиться досудове розслідування (а.с.15, 16).

Ухвалою Господарського суду Київської області провадження по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ФОП ОСОБА_3 припинено, у зв'язку із закриттям відповідачкою своєї підприємницької діяльності, міститься відповідний відзив на вказану позовну заяву (а.с.17-22).

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Крім того, у порушення зазначених вимог стягувачем не надано нотаріусу виписки з рахунку боржника, хоча і є посилання на нього у додатках до заяви, однак з досліджених документів, наданих позивачем вбачається, що до заяви про виконання виконавчого напису нотаріуса ПАТ КБ «Приват Банк» було надано листи з розрахунками незрозумілого характеру, не засвідчені належним чином та без зазначення за яким кредитним договором видано вказаний розрахунок та хто є боржником (а.с.9-14).

За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з п.п.2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Як вбачається із анкети-заяви, письмову форму договору становить анкета-заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Привалами надання банківських послуг, а також Тарифами, нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано лише частину договору анкету-заяву, а Пам'ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які є частиною договору, нотаріусу не були надані.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин, вірно дійшов наступних висновків .

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. (правова позиція Верховного Суду України справа № 6-887цс17).

Відповідно до розяснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Вірним є висновок суду , що всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.

Стягувачем в заяві до нотаріуса про виконання виконавчого напису зазначено розмір заборгованості сумі 293 299,01 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 40 936,58 гривень; заборгованості за відсотками - 63 679,13 гривень; заборгованості з комісії - 11 344,52 гривень; заборгованості з пені у розмірі 57 818,03 грн (а.с.51-53).

Зазначена сума заборгованості не відповідає сумі її складових зазначених у вимозі, так додавання складових заборгованості , яку ПАТ КБ «Приват Банк» просить стягнути із боржника складає 173 778,26 грн (40936,58 + 63679,13 + 11344,52 + 57818,03 ) , а не 293 299,01 грн., як зазначено у заяві та виконавчому написі нотаріуса, тобто нотарусом вірність вказаних у заяві банку підрахунків не перевірено.

Як встановлено судом першої інстанції , при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені та комісії, який заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності (як видно із напису , пропонувалось стягнути заборгованість за період з 09 березня 2011 року по 21 вересня 2017 року).

Вірним є висновок суду, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Згідно п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

З огляду на встановлені обставини - наявність кримінального провадження щодо викрадення коштів, а також те, що приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис не врахував та не перевірив факту наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив факту отримання та дійсного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень та його згоди чи незгоди з такою вимогою, чим порушив вимоги ст.88 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, висновок суду про задоволення позову є обгрунтованим. Разом з тим , суд першої інстанції не врахував положень п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Укпраїни з розгляду цивільних і кримінальних спнрав «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року , де зазначено що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат").

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

У свєму відзиві на позов , приватний нотаріус зазначав , що його залучено до участі у справі відповідачем з порушенням норм цивільно-процесуального права , просив відмовити у задоволенні вимог до нього. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат» у нотаріуса немає спільних/однорідних прав чи обов'язків відносно позивача. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному в статтях 1, 9 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однородні права і обов'язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. З огляду на вказані обставини , рішення в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ст.. 141 ЦПК України, витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, і враховуючи що приватний нотаріус не є належним відповідачем, на нього не можуть бути покладені відповідальність по сплаті судових витрат, які необхідно стягнути в даному ви падку із ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 704 ,80 грн .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської облсті від 19 грудня 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати. Ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (, 01001 м. Київ, вул. Грушевського 1 «Д» ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 704 ,80 грн (сімсот чотири грн. 80 коп) .

В іншій частині рішеннязалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 28 березня 2019 року.

Головуючий

Судді