Справа № 345/2591/18
Провадження № 22-ц/4808/454/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участю:

апелянта ОСОБА_2,

представника апелянта ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

голови Добровлянської сільської ради - Кучерака В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 25 січня 2019 року у складі судді Мигович О.М., ухвалене в м.Калуш, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Добровлянська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищенаведеним позовом.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона є власником домоволодіння в АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 є сусідом позивачки. На межі між домоволодінням позивачки та відповідача встановлена металева огорожа, яка розділяє два господарства.

З 2011 року відповідач насипає гравій, каміння, цеглу та глину на металеву огорожу позивачки. В результаті таких дій відповідача вся вода з його подвір'я стікає на земельну ділянку ОСОБА_2, підтоплюючи її домоволодіння, наносячи їй шкоду руйнуючого характеру. В будівлях руйнуються стіни та заводяться грибки внаслідок постійної сирості. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією хоча б встановити водовідведення, однак відповідач на дане прохання ніяк не відреагував.

Зазначені обставини підтверджуються актами огляду, складеними представниками органів виконачої влади, які оглядали межі між присадибними ділянками.

Земельний спір також розглядався Добровлянською сільською радою, яка своїм рішенням зобов'язала відповідача не закидати борозни під парканом позивачки та не нищити паркан.

Також позивачка зазначає, що з вини відповідача, який добровільно не бажає поглибити борозну біля паркану позивачки та звільнити її земельну ділянку від каміння, їй завдана матеріальна шкода, яка пов'язана із знищенням її паркану. Для встановлення паркану позивачці потрібно 70 м сітки «Рабиця». Згідно прас-листа вартість сітки «Рабиця» складає 1050,00 грн. за рулон. Оскільки пошкодження паркану відбулось з вини відповідача, тому повинен відшкодувати їй матеріальну шкоду в розмірі 7350 грн.

Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона вимушена була приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, багаторазово звертатись до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Моральна шкода також полягає в душевних стражданнях, викликаних неодноразовою протиправною поведінкою відповідача, привселюдним приниженням її честі та гідності. Протягом багатьох років сім'я відповідача її ображала, називали нецензурними словами в присутності жителів села, це все призводило до головного болю, душевного хвилювання та переживання.

Посилаючись на вищевказані обставини а також на положення ст.ст.103,104,152 ЗК України, ст.ст.22,1166,1167 ЦК України, ОСОБА_2 просила:

- зобов'язати відповідача ОСОБА_4 встановити водовідвідну канаву шляхом поглиблення борозни біля паркану ОСОБА_2, щоб вода із подвір'я відповідача не попадала на земельну ділянку позивачки;

- зобов'язати відповідача ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку позивачки від каміння, яке нищить її паркан;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 7350,0 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,0 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 25 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Добровлянська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянтка вказала, що звертаючись до суду вона просила зобов'язати ОСОБА_4 встановити водовідвідну канаву шляхом поглиблення борозни біля її паркану, щоб вода з подвір'я відповідача не потрапляла на земельну ділянку позивачки, а також просила звільнити земельну ділянку від каміння, посилаючись на положення ст.103 ЗК України.

Однак, суд відхилився від предмета спору та розглядав фактично спір щодо розмежування спільного землекористування між сторонами та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Суд не врахував положень ст.ст. 103,104,158 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що діями відповідача не порушено прав та законних інтересів позивачки.

Також суд не взяв до уваги рішення Добровлянської сільської ради від 16.05.2011 року, яким затверджно акт земельної комісії про зобов'язання відповідача поглибити борозну в саду, щоб вода з подвіря не попадала у город позивачки.

І цілому ОСОБА_2 вважає, що нею доведено факт порушення правил добросусідства зі сторони відповідача.

З наведених підстав апелянтка просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задоволити у повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали, просили її задоволити.

Відповідач скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, оскільки будь-яких порушень правил добросусідства не допускав. Каміння під паркан апелянта не насипав, той похилився через давність, а канаву він зробив і вода жодним чином не потрапляє на земельну ділянку апелянта. Вимоги про стягнення шкоди безпідставні, оскільки будь-яких неправомірних дій щодо ОСОБА_2 не вчиняв, а її паркан поржавів та похилився не з його вини.

Представник третьої особи просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вважає доводи апелянта надуманими. Сільська рада неодноразово виходила на місце і з»ясовувала обставини. Будь-яких винних дій ОСОБА_4 в спричиненні їй шкоди не вбачає, оскільки спричинення водою шкоди не встановлено, а каміння біля паркану відповідачем уже забрано.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту руйнування відповідачем металевої сітки, а також того, що вода, яка стікає з подвір'я відповідача на земельну ділянку позивачки, тим самим підтоплює її домоволодіння, наносячи їй шкоду руйнуючого характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, спрямованого на порушення її прав на вільне володіння та користування земельною ділянкою, саме в тих обсягах та межах, що були нею зазначені в позовній заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не представила належних доказів порушення її права власності на земельну ділянку та створення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою, судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Так само судом залишено без задоволення вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди з підстав недоведеності факту заподіяння та змісту такої шкоди.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статею 104 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.12.2000 року позивачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 - (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_4 є сусідом позивачки.

На межі між домоволодінням позивачки та відповідача ОСОБА_4 встановлена металева огорожа, яка розділяє два господарства і, як визнано сторонами, належить позивачу.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказала, що відповідач насипає гравій, каміння, цеглу та глину на її металеву огорожу, в результаті чого, вся вода з його подвір'я стікає на її земельну ділянку, тим самим підтоплюючи її домоволодіння, наносячи їй шкоду руйнуючого характеру. В будівлях руйнуються стіни та заводяться грибки внаслідок постійної сирості.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог , позивач повинна довести наявність винних дій відповідача в частині дотримання правил добросусідства та прав землекористування, факт спричинення шкоди внаслідок таких дій та причинний зв»язок між ними та спричиненою шкодою.

На підтвердження заявлених у позові вимог ОСОБА_2 надала суду акти огляду межі між її присадибною ділянкою та її сусіда ОСОБА_4, складені уповноваженими особами органу місцевого самоврядування.

Згідно Актів від 23.01.2017 року та 05.07.2017 року складених в присутності сільського голови Кучерака В.І., було проведено огляд межі між присадибними ділянками мешканців с.Добровляни - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - (а.с.5,6).

При огляді встановлено, що на межі між домоволодіннями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлена металева огорожа, яка розділяє два господарства. Металева огорожа здійснена з сітки типу «Рабиця». Огорожа належить ОСОБА_2 Від впливу факторів навколишнього середовища огорожа отримала незначну корозію та потребує фарбування, місцями похилена в сторону подвір'я ОСОБА_4 Але в цілому знаходиться в задовільному стані. Після проведеного планування подвір'я у попередні роки, подвір'я ОСОБА_4 дещо вище за ділянку ОСОБА_2 Планування було виконано у відповідності до добросусідських відносин, тобто в відступлено від вищезазначеної огорожі на 15 см і до паркану ОСОБА_2 не примикає.

Державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не виготовлені.

Згідно Акту представленого сільським головою апеляційному суду, 03.07.2018 року комісією у складі спеціаліста сектору з питань цивільного захисту, екології та природних ресурсів райдержадміністрації, завідувача сектора, головного архітектора сектора містобудування та архітектури райдержадміністрації, головного спеціаліста сектору житлового комунального господарства та будівництва управління економічного розвитку і торгівлі райдержадміністрації, в присутності державного реєстратора Добровлянської сільської ради, провели повторно огляд межі між присадибними ділянками мешканців с.Доюровляни - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

За результатами огляду складено Акт, який встановлено, що на межі між домоволодінням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 водовідвідна канава відсутня. Встановлена металева огорожа, яка розділяє два господарства. Огорожа належить гр.ОСОБА_2 Від впливу факторів навколишнього середовища огорожа отримала незначну корозію та потребує фарбування, місцями похилена в сторону подвір'я ОСОБА_4 Після проведеного планування подвір'я у попередні роки, подвір'я ОСОБА_4 дещо вище за ділянку ОСОБА_2 Гравійний насип відступлений від вищезазначеної огорожі, тобто не примикає до паркану гр. ОСОБА_2 Огорожа ОСОБА_2 має нахил до земельної ділянки ОСОБА_4 та потребує зміщення. Комісією рекомендовано голові Добровлянської сільської ради Кучераку В.І. порушене питання добросусідства взяти до відома та провести бесіду з гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_4 по питанню добросусідських відносин.

Однак, наведені акти не підтверджують обставин, на які посилається позивач і не є належними доказами, що вказують на порушення прав останньої. Зокрема, позивачкою не представлено доказів, які підтверджують її вимоги щодо вчинення неправомірних дій відповідачем чи наявності неправомірної його бездіяльності, факт спричинення шкоди. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачкою не представлено.

Акти комісій сільської ради , на які посилається позивач, не є належними доказами таких обставин, оскільки не вказують на суть порушеного права і причинний зв»язок між діями чи бездіяльністю позивача та спричиненою шкодою, якщо така є.

При цьому, будь-яких доказів спричинення шкоди внаслідок дій , про які вказує апелянт, матеріали справи не містять.

Відтак обставина пошкодження огорожі позивачки внаслідок дій відповідача залишається недоведеною, як і обставини вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачкою земельною ділянкою шляхом насипання гравію на огорожу ОСОБА_2 та підтоплення будинковолодіння позивачки стічними водами з подвір'я відповідача.

Враховуючи недоведеність наведених вимог, вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди також не підлягають до задоволення, оскільки заявлені, як похідні від вимог про відновлення порушеного права, що правильно оцінено судом першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови оформлено 15.04.2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.