Справа № 419/1965/18
Провадження № 2/419/45/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,

за участю: секретаря Московченко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх», ОСОБА_4 районної ради Луганської області про встановлення факту дострокового звільнення та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх», ОСОБА_4 районної ради Луганської області про встановлення факту дострокового звільнення та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що відповідно рішення ОСОБА_4 районної ради Луганської області від 16.03.2017 року за № 10/54 «Про призначення на посаду директора комунальної установи «ОСОБА_4 центр «Спорт для всіх» між ним та відповідачем укладено контракт від 03.04.2017 року про прийняття на роботу до комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх» на посаду директора. 22.03.2018 року згідно рішення ОСОБА_4 районної ради Луганської області було укладено додаткову угоду до контракту та продовжено термін дії контракту (продовжено трудові відносини) до 27.06.2018 року. Таким чином було визначено строк дії контракту який становив термін дії з 01.04.2017 до 27.06.2018 року. 07.06.2018 року відповідно рішення ОСОБА_4 районної ради Луганської області № 18/19 «Про припинення (розірвання) контракту з директором КУ «НРЦ «Спорт для всіх»» трудові відносини було вирішено розірвати з 26.06.2018 року, про що в подальшому було видано розпорядження голови ОСОБА_4 районної ради від 26.06.2018 року № 56 «Про звільнення директора комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх» ОСОБА_1 з 26.06.2018. Зазначає, що фактично трудові відносини між ним та відповідачем було достроково припинено за одну добу до закінчення строку дії контракту. Відповідно до п. 6.4. Контракту у разі дострокового припинення контракту з причин, незалежних від керівника, йому виплачується вихідна допомога згідно законодавства України. Наголошує, що відповідно до ст. 44 КЗпПУ у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 припинення повноважень посадових осіб вихідна допомога виплачується у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Оскільки у розпорядженні голови ОСОБА_4 районної ради Луганської області від 26.06.2018 року за № 56 «Про звільнення директора комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх» ОСОБА_1 зазначена інша підстава, а саме звільнення у звязку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпПУ вихідна допомога до цього часу не виплачена. Окрім цього за час своєї роботи з 01.04.2017 року до 26.06.2018 року відповідно до наказів директора КУ «НРЦ «Спорт для всіх», а саме від 27.12.2017 за № 22, від 02.01.2018 за № 1 та від 20.06.2018 за № 21 використав наступну кількість днів відпустки: з 29.12.2017 року по 01.01.2018 року у кількості чотирьох діб; з 21.06.2018 року по 22.06.2018 року у кількості 2 діб відпустки та з 02.01.2018 приступив до виконання своїх функціональних обовязків. Щодо надання невикористаних діб чергової відпустки йому було відмовлено та компенсації за невикористані дні відпустки після звільнення КУ «НРЦ «Спорт для всіх» не вплачено. Тому просить встановити факт дострокового звільнення до закінчення строку дії контракту, зобовязати ОСОБА_4 районну раду Луганської області змінити підставу звільнення з п. 2 ст. 36 КЗпПУ на п. 5 ст. 41 КЗпПУ, зобовязати КУ «НРЦ «Спорт для всіх» провести розрахунок та виплату компенсації за невикористану частину відпусток строком 20 діб за 2017 та 2018 роки, а також провести розрахунок та виплату вихідної допомоги в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Посилаючись на викладені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд встановити факт дострокового звільнення до закінчення строку дії контракту, зобовязати ОСОБА_4 районну раду Луганської області змінити підставу звільнення з п. 2 ст. 36 КЗпПУ на п. 5 ст. 41 КЗпПУ, зобовязати КУ «НРЦ «Спорт для всіх» провести розрахунок та виплату компенсації за невикористану частину відпусток строком 20 діб за 2017 та 2018 роки, а також провести розрахунок та виплату вихідної допомоги в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток та стягнути з КУ «НРЦ «Спорт для всіх» вартість сплаченого судового збору у сумі 704 гривень 40 копійок.

Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 вересня 2018 року вищезазначену цивільну справу прийнято до провадження.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив суд задовольнити уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача КУ «НРЦ «Спорт для всіх» підтримав відзив на позовну заяву ОСОБА_4 районної ради Луганської області.

Представник відповідача ОСОБА_4 районної ради Луганської області позовні вимоги не визнав, надав відзив на позовну заяву та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилаючись на те, що на виконання рішення сесії ОСОБА_4 районної ради Луганської області від 16.03.2017 року за № 10/54 «Про призначення на посаду директора комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх» районною радою було укладено строковий трудовий договір контракт з ОСОБА_1, щодо прийняття до КУ «НРЦ «Спорт для всіх» на посаду директора, строком на один рік. Контракт діяв з 01.04.2017 року по 31.03.2018 року включно. Згідно рішення сесії ОСОБА_4 районної ради Луганської області від 22.03.2018 року за № 17/41 «Про продовження терміну дії контракту з директором КУ «НРЦ «Спорт для всіх» ОСОБА_1 та додатковою угодою № 1 від 03.04.2018 було подовжено термін дії контракту до 27.06.2018 року.

Рішенням сесії ОСОБА_4 районної ради Луганської області «Про припинення (розірвання) контракту з директором КУ «НРЦ «Спорт для всіх» ОСОБА_1 від 07.06.2018 року а № 18/19 в наслідок закінчення терміну дії контракту головою районної ради було винесено розпорядження № 56 від 26.06.2018 року «Про звільнення директора комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх», відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади директора за п. 2 ст. 36 КЗпПУ з 26.06.2018 року. Представник позивача не погоджується з твердженням позивача що його достроково звільнили з посади директора, посилаючись на те, що згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу,

обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням

певного обсягу робіт).

Щодо посилання на невикористання щорічної основної відпустки та неотримання компенсації за невикористані дні такої відпустки представник відповідача зазначив, що відповідно до поданої заяви від 26.12.2017 року розпорядженням голови районної ради за № 120 від 26.12.2017 року позивачу було погоджено надання щорічної основної відпустки на 24 календарних дні з 29.12.2017 року по 23.01.2018 року. Позивач власним наказом № 1 від 02.01.2018 року без погодження з відповідачем відкликав себе з щорічної основної відпустки, посилаючись на те, що в нього виникла виробнича необхідність. Тому відповідно до п. 3.4. Розділу 3 контракту позивач як керівник комунальної установи повинен погоджувати з головою районної ради дату відпустки та її строки. Але лише 18.01.2018 року листом «Про інформування» позивач повідомив районну раду про відкликання себе з щорічної основної відпустки ще з 02.01.2018 року.

Тому в.о. голови районної ради ОСОБА_5 листом за № 09/54 від 25.01.2018 року повідомив позивача про те, що відкликання з відпустки відповідно до ч. 8 ст. 79 КЗпПУ допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи та в інших випадках передбачених законодавством, а також про те, що районна рада не погоджує перенесення щорічної основної відпустки.

Відповідно довідки за № 41 від 04.10.2018 року за підписами діючого в.о. директора ОСОБА_3 та бухгалтера КУ «НРЦ «Спорт для всіх» ОСОБА_6 і відповідного розрахунку відпускних за 2017 рік відносно ОСОБА_1 за 24 календарних дні у сумі 3207 гривні 99 копійок. Перерахунок у 2018 році чи повернення відпускних відповідачем на рахунок комунальної установи не проводилось.

Дослідивши письмові матеріали справи, заперечення представника відповідача - ОСОБА_4 районної ради Луганської області на позов, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно рішення ОСОБА_4 районної ради Луганської області від 16.03.2017 року за № 10/54 «Про призначення на посаду директора комунальної установи «ОСОБА_4 центр «Спорт для всіх» між ним та відповідачем укладено контракт від 03.04.2017 року про прийняття на роботу до комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх» на посаду директора (а.с.28). 22.03.2018 року згідно рішення ОСОБА_4 районної ради Луганської області було укладено додаткову угоду до контракту та продовжено термін дії контракту (продовжено трудові відносини) до 27.06.2018 року (а.с.13).Таким чином було визначено строк дії контракту який становив термін дії з 01.04.2017 до 27.06.2018 року.

07.06.2018 року відповідно рішення ОСОБА_4 районної ради Луганської області № 18/19 «Про припинення (розірвання) контракту з директором КУ «НРЦ «Спорт для всіх»» трудові відносини було вирішено розірвати з 26.06.2018 року, про що в подальшому було видано розпорядження голови ОСОБА_4 районної ради від 26.06.2018 року № 56 «Про звільнення директора комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх» ОСОБА_1 з 26.06.2018 (а.с.18,19). За час своєї роботи з 01.04.2017 року до 26.06.2018 року відповідно до наказів директора КУ «НРЦ «Спорт для всіх», а саме від 27.12.2017 за № 22, від 02.01.2018 за № 1 та від 20.06.2018 за № 21 використав наступну кількість днів відпустки: з 29.12.2017 року по 01.01.2018 року у кількості чотирьох діб; з 21.06.2018 року по 22.06.2018 року у кількості 2 діб відпустки та з 02.01.2018 приступив до виконання своїх функціональних обовязків (а.с.30,31,32) .

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Разом з тим, виходячи з положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його чинності, права, обовязки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Пунктом 24 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 р. № 170, за два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП).

Правова позиція щодо застосування прийменника «до» і «по» в контексті позначення кінцевої календарної дати викладена в п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 року № 14, в якому вказано, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Згідно ст. 252 ЦК України визначення строку та терміну, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так як в додатковій угоді № 1 до контракту термін дії контракту було продовжено до 27.06.2018 року та слово «включно» в розумінні кінцевої дати відсутнє.

Окрім цього твердження що звільнення позивача відбулось за п. 5 ст. 41 КЗпПУ помилкове та не відповідає дійсності тому вимоги щодо виплати вихідної допомоги теж безпідставні.

Згідно з ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч. ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки судом не встановлено порушень законодавства щодо дострокового звільнення, відмови у виплаті компенсації за невикористану відпустку та виплати вихідної допомоги в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 89, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 252 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної установи «ОСОБА_4 районний центр «Спорт для всіх», ОСОБА_4 районної ради Луганської області про встановлення факту дострокового звільнення та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк

Повний текст ухвали суду виготовлено 26.03.2019 року.