Номер провадження: 22-ц/813/1215/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

третя особа - Слідче управління ГУНП у Львівській області

третя особа - Територіальний Сервісний центр 5147

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2018 року у складі судді Шепітко І.Г.

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - Слідче управління ГУНП у Львівській області, Територіальний Сервісний центр 5147, про визнання добросовісним набувачем автомобіля «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаного на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016, який зареєстрований Сервісним центром 5147 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ СХТ 878821 у смт. Комінтернівське Одеської області, звільнення з-під арешту та визнання за нею права власності на вказаний автомобіль.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 15.03.2016 придбала автомобіль «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016, який зареєстрований Сервісним центром 5147 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ СХТ НОМЕР_2 у смт Комінтернівське, Одеської області, що до цього був зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію засобу НОМЕР_3 , виданого Сервісним центром 2142. 09.09.2016 на підставі ухвали слідчого судді Жидачівського районного суду Львівської області від 07.09.2016 та 29.06.2017 на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 27.06.2017, в межах кримінального провадження №0000723 від 20.07.2016, за місцем проживання позивача, співробітниками поліції були проведені два обшуки з метою вилучення транспортного засобу.

Згідно витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №000072, 17.12.2015 у м . Львів по вул. Городицькій, 282, невстановлена особа заволоділа автомобілем «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_4 З інформаційної бази «Угон» вбачається, що датою викрадення автомобіля марки «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначено 20.07.2016, датою внесення у базу даних зазначено 14.09.2016.

Крім цього, відповідно до інформації «НАІС ДДАІ» МВС України станом на 17.12.2015 власником автомобіля марки «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , був ОСОБА_3 , тобто на момент придбання позивачем транспортного засобу жодна особа з заявою щодо викрадення транспортного засобу до правоохоронних органів не зверталась.

Позивач посилається на те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки автомобіль придбаний з додержанням норм закону, сплачено усі податки та необхідні платежі, а на момент придбання автомобіля були відсутні будь-які відомості про те, що продавець не мав права відчужувати автомобіль.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2018 року позов задоволено частково, а саме визнано ОСОБА_1 добросовісним набувачем автомобіля «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаного згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016, який зареєстрований Сервісним центром 5147 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ СХТ НОМЕР_2 у смт Комінтернівське Одеської області; визнано за ОСОБА_1 право власності на вказаний автомобіль; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись зі вказаним рішенням, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його в частині визнання ОСОБА_1 добросовісним набувачем автомобіля «HYUNDAI IX35» та закрити провадження і скасувати рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаний автомобіль та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позов повинен був бути залишений без руху, у зв`язку з недоплатою судового збору, чого судом зроблено не було. У позові не було вказано адреси ОСОБА_3 . ОСОБА_4 заявляв клопотання про зупинення провадження з цієї справи до набрання законної сили вироком Залізничного районного суду м. Львова у кримінальній справі №462/6093/17 за звинуваченням ОСОБА_5 , в якому було відмовлено. ОСОБА_1 придбала викрадений ОСОБА_5 у ОСОБА_4 автомобіль «HYUNDAI IX35», тобто стала його власником саме за тих обставин, які передбачені п.2 ч.1 ст. 388 ЦК України, як підстава можливого витребування в неї власником майна. Стаття 16 ЦК України не передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання особи добросовісним набувачем. Таким чином, визнання ОСОБА_1 добросовісним набувачем є підставою для скасування судового рішення в цій частині з закриттям провадження у справі через відсутність предмету спору. Договір купівлі-продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016 є дійсним, ніким не скасований, жодних позовів щодо його скасування не подано, право власності на автомобіль зареєстроване за позивачем, тобто правових підстав повторно визнавати за ним право власності не було.

У судовому засіданні 11.06.2019 представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а представник позивача просив суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є добросовісним набувачем автомобіля і його право власності підлягає захисту в судовому порядку, разом із тим, судом неправильно застосовані норми матеріального права, виходячи з наступного.

На підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016, що зареєстрований Сервісним центром 5147автомобіль «HYUNDAI - IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , 15.03.2016, ОСОБА_1 придбала автомобіль у ОСОБА_2 , котрій автомобіль належав на праві власності згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого 16.02.2016 підрозділом МВС Центр 2142. Автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2 16.02.2016 на підставі свідоцтва НОМЕР_4 від 16.06.2015 та договору купівлі-продажу 2142/2016/560 від 16.02.2016.

Встановлено, що в ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №000072, відповідно до якого 17.12.2015 у м. Львів по вул . Городоцькій , 282, невстановлена особа заволоділа автомобілем «HYUNDAI IX35», що належить ОСОБА_4 З інформаційної бази «Угон» вбачається, що заяву про викрадення автомобіля марки «HYUNDAII-X35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , подано ОСОБА_4 20.07.2016, датою внесення у базу даних зазначено 14.09.2016.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 набула право власності на спірний автомобіль, на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №399/01/5147/2016 від 15.03.2016, укладеного ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , автомобіль у законний спосіб зареєстровано, про що є свідоцтво.

Вказаний договір купівлі-продажу не розірваний, не визнаний недійсним, тобто власником спірного автомобіля є ОСОБА_1 , відтак такий факт не потребує його визнання у судовому порядку.

Факт існування кримінального провадження до його остаточного вирішення у встановленому порядку також такою підставою не є, порушенням провадження факт набуття майна у власність не спростовується.

Суд першої інстанції до уваги зазначені вимоги закону не взяв, що призвело до неправильного вирішення справи.

Не можна погодитись і з висновком суду про визнання добросовісним набувачем.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права як визнання особи добросовісним набувачем.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Таким чином, не може бути задоволена вимога про визнання добросовісним набувачем, оскільки за своєю суттю взагалі не може бути позовною вимогою, а є лише складовою, що підлягає встановленню, при обґрунтуванні іншої позовної вимоги.

Оскільки у справі провадження порушене за позовом ОСОБА_1 , позовів з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як і інших осіб, пов`язаних з купівлею - продажем спірного автомобілю не пред`явлене, то правові підстави для задоволення вимог про визнання добросовісним набувачем з огляду на викладені вимоги закону у суду були відсутні.

Зважаючи на викладене, рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про необхідність закриття провадження у справі через те, що ОСОБА_4 не був власником автомобіля, не має права вимоги, оскільки предметом спору не є вимоги ОСОБА_4

Згідно з Витягу з кримінального провадження №0000723 ОСОБА_4 визнаний потерпілим, і сам позивач ОСОБА_1 зазначила його відповідачем у справі, а тому як сторона у справі він має обсяг повноважень, в тому числі, і на оскарження рішення суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення в частині задоволення позову про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності - скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем автомобіля «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнання права власності на автомобіль «HYUNDAI IX35», 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 20.06.2019.

Головуючий:

Судді: