ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року

по справі за заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року заяву задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконним затриманням його співробітниками міліції 14 вересня 2009 року за рахунок коштів державного бюджету 10000 гривень.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року змінено в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви щодо стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10.000 грн. до 30.000 грн.

В решті ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2019 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року скасовано, справу передано до цього суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року по цивільній справі №201/17000/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 та стягуючи на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконним затриманням його співробітниками міліції 14 вересня 2009 року за рахунок коштів державного бюджету 10000 гривень, суд першої інстанції виходив з її часткової доведеності та обґрунтованості та, з урахуванням конкретних обставин справи, у зв`язку з чим дійшов до висновку про наявність підстав для відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Але з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України №2» зазначено, що 23 липня 2009 року секретарем Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у зв`язку із надходженням листів, в яких містилися образливі зауваження на адресу суддів, було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначалось, що заявник висловлює свою неповагу до суду.

Справу було передано на розгляд до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська.

23 липня 2009 року районний суд провів засідання, вивчивши матеріали справи і заслухавши ОСОБА_1 , та призначив стаціонарну судово-психіатричну експертизу у відділенні судово-психіатричних експертиз Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні.

Із зали засідань міліція доправила ОСОБА_1 до Красногвардійського РВ УМВС України м.Дніпропетровська, де він знаходився близько трьох годин, потім його доправили до психіатричної лікарні.

24 липня 2009 року психіатрична лікарня повідомила Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська, що не може провести судово-психіатричну експертизу відповідно до постанови суду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що його характеризують. ОСОБА_1 було виписано з лікарні, а жодних документів щодо стану його психічного здоров`я складено не було.

04 серпня 2009 року голова Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надав міліції вказівки зібрати відомості про особу заявника, які були необхідні психіатричній лікарні для встановлення стану його психічного здоров`я. Міліції надано вказівки, зокрема, зібрати усі документи, пов`язані із психіатричним лікуванням або медикаментозною терапією заявника, а також характеристики на нього від його родичів, сусідів та колег.

Того ж дня двоє з сусідів заявника надали міліції доволі позитивні характеристики на нього.

06 серпня 2009 року місцева поліклініка повідомила міліцію, що заявник не проходив психіатричного лікування та не перебуває під психіатричним спостереженням. 02 вересня 2009 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська надіслав міліції вказівки забезпечити явку заявника для проведення стаціонарного судово-психіатричного обстеження.

14 вересня 2009 року міліція знову доправила ОСОБА_1 до психіатричної лікарні. Дану обставину стосовно доправлення міліцією ОСОБА_1 до психіатричної лікарні 14 вересня 2009 року та його затримання саме у межах процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено пунктом 18 рішення Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№2)».

Вищезазначеним рішенням Європейського суду з прав людини було оголошено прийнятними скаргу стосовно примусових госпіталізації і тримання заявника у психіатричній лікарні, постановлено порушення пункту 1 статті 5 Конвенції, порушення 8 Конвенції, стягнуто із держави - відповідача на користь ОСОБА_1 суми, які мають бути конвертовані у валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, та додатково суму будь-яких податків, що можуть нараховуватися: (i) 5.000 (п`ять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди; та (її) 120 (сто двадцять) євро компенсації судових та інших витрат.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року, визнано затримання ОСОБА_1 міліцією 14 вересня 2009 року незаконним.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Згідно із положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56,62 Конституції України, статтях 1167,1176 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із п.1 ч.1. ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пунктів 1,5 частини першої статті 3 цього Закону, у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст.1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1)заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2)майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3)штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4)суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Враховуючи вищевикладене, заявнику було заподіяно шкоду неправомірними діями працівників правоохоронних органів.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви та стягнення суми в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, однак дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне збільшити суму, яка підлягає до стягнення за завдану заявнику моральну шкоду, до 30.000 грн.

Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно із ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні цих вимог, суд першої інстанції дійшов, що вказаний заявником перелік підстав відшкодування матеріальної шкоди у безспірному порядку за рахунок Держави є вичерпним, у зв`язку з чим вимоги заявника про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої викраденням, за його твердженням, грошових коштів з його квартири у період з 14.09.2009р. по 07.10.2009р. не можуть бути задоволені судом в рамках даної справи, що не є перешкодою для заявника, для звернення до суду, з відповідним позовом до осіб, винних у такому викраденні з дотриманням вимог ЦПК України.

Але з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Заява ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню саме у зв`язку з тим, що завдання заявнику матеріальної шкоди не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення матеріальної шкоди необхідно змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви щодо стягнення матеріальної шкоди.

Приведені а апеляційній скарзі доводи апелянта, що розмір відшкодування яким задоволено судом першої інстанції не може бути задоволено, оскільки позивач не надав доказів та не вів мови щодо стану свого здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і т.д., колегія суддів ставиться критично, оскільки, постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року, визнано затримання ОСОБА_1 міліцією 14 вересня 2009 року незаконним у зв`язку з чим заявник має право передбачене статтею 1176 ЦК України на відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню, та необхідно ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви щодо стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10000 грн. до 30000 грн.

В решті ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви щодо стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10000 грн. до 30000 грн.

В решті ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича