РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6138/17

Провадження № 2/643/699/19

12.06.2019 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретарів Воловод К.А., Горборукової М.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Маслової О.Г.

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання права власності на частину нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

15.05.2017. позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено 25.10.1996 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , та ОСОБА_5 , яка діяла за ОСОБА_2 , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, частково недійсним в частині зазначення в договорі покупцем тільки ОСОБА_2 ; перевести на ОСОБА_4 права і обов`язки покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з купівлею квартири, в тому числі, за гроші, які належали останньому від продажу частки квартири АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він та його батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_5 були власниками квартири АДРЕСА_2 . Ця квартира належала сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видано Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 23 вересня 1996 року. Оскільки квартира належала сторонам на праві спільної сумісної власності, то вважається, що у випадку поділу майна долі всіх співвласників є рівними, тобто кожному з них належить по 1/3 частині вказаної квартири. 25 жовтня 1996 року квартира була продана ОСОБА_6 за Договором купівлі-продажу, посвідченим Дванадцятою ХДНК. Оскільки позивачу на час продажу квартири було 10 років, тобто він був неповнолітнім, то для продажу квартири батьки звернулися до Опікунської ради з заявлю на згоду продажу частки квартири позивача та зазначили, що купують іншу трикімнатну квартиру. Рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 15.10.1996 р. 318/1 було дозволено матері позивача ОСОБА_5 оформити і підписати від його імені договір купівлі-продажу № 72 в АДРЕСА_3 . Позивач вважає, що батьки використали отриманий від опікунської ради дозвіл на продаж належної йому нерухомості не на його корить, а всупереч його інтересам. За отримані від продажу зазначеної квартири гроші, мати позивача відповідач ОСОБА_5 в той же день 25 жовтня 1996 року купила у гр.гр. ОСОБА_6 і ОСОБА_7 трикімнатну ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Цей договір також було посвідчено Дванадцятою ХДНК. Згідно з умовами вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири мати позивача при укладенні договору діяла за його батька ОСОБА_2 по його довіреності, він був вказаний в договорі як єдиний покупець квартири. Право власності на придбану квартиру, в тому числі, і за належні позивачу гроші від продажу його нерухомості було оформлено тільки на ім`я його батька ОСОБА_2 . Таким чином, батьки позивача використали належні йому гроші від продажу його власності в своїх інтересах, а йому не лише не оформили право власності на частину придбаної квартири, а й не придбали йому ніякого іншого житла. Батько позивача ОСОБА_2 в лютому 2017 року звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до матері позивача ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, а також став погрожувати позивачу, що він є єдиним господарем квартири, і що після розірвання його шлюбу з матір`ю позивача, він вижене їх з квартири. Після цього позивачу стало відомо, що квартира, яка є його єдиним, постійним місцем мешкання, зареєстрована на праві власності тільки на ім`я його батька. До цього часу позивач вважав, що спірна квартира є спільною власністю його та його батьків. Вважає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки копії документів на квартиру позивач отримав в Дванадцятій ХДНК 15.02.2017 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.11.2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 9 січня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 133-136).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат Маслова О.Г. підтримали позовні вимоги позивача, посилаючись на вищенаведене та просили позов задовольнити у повному обсязі. Крім того зазначили, що на час продажу частки в приватизованій на ім`я позивача квартирі останньому було 10 років. Тому позивач не був обізнаний щодо питань власників спірної квартири. Батьки документи не показували, нічого йому стосовно власності не роз`яснювали. Відповідач ОСОБА_2 має автомайстерню та позивач працював у нього автомаляром з 14 років. В лютому 2017 року батько став погрожувати, що виставить з квартири, тоді позивач і дізнався, що не є співвласником квартири.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Крім того зазначила, що в 1984 році одружилися з ОСОБА_9 . В 1985 році отримали квартиру АДРЕСА_2 та у них народився син ОСОБА_10 . Цю квартиру приватизували на трьох осіб, в тому числі і на сина ОСОБА_11 . Потім відкрили фірму та працювали, щоб поміняти квартиру на квартиру більшої площі. Син в квартирі АДРЕСА_1 прописаний, тому вважала, що він має право на квартиру. Всі гроші від продажу попередньої квартири витратили на придбання нової квартири. На час між нею та чоловіком розглядається судом спір про поділ квартири та на спірну квартиру накладений арешт.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Раніше вони сім`єю мешкали в будинку, а після його зносу надали їм двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Його дружина ОСОБА_12 до 2009 року не працювала. Гроші на утримання сім`ї та на сплату комунальних послуг надавав він. Про те, що квартира АДРЕСА_1 оформлена на батька, його син знав з часу її придбання. Рішення про продаж квартири приймалося на сімейній нараді за участю його дружини та сина. ОСОБА_13 з дружиною вживали спиртні напої. Замість частки квартири для сина він придбав автомобіль «Шевроле каприз» американського виробництва. Ініціатором розірвання шлюбу відповідачів був їх син ОСОБА_10 , оскільки він постійно вмішував у спори між батьками.

Третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора направила суду лист, в якому просила розглядати справу за відсутністю представника нотаріальної контори.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 вересня 1996 року, реєстраційний № 5А НОМЕР_1 -Р2, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду (а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 15 жовтня 1996 року дозволено ОСОБА_5 від імені неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 16).

25 жовтня 1996 року між ОСОБА_5 , яка діяла за себе і свого сина ОСОБА_4 , по довіреності за ОСОБА_2 , та ОСОБА_14 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 одержала для свого неповнолітнього сина та для свого довірителя (чоловіка) від покупця повністю гроші від продажу квартири, що підтверджується пунктом 3 договору купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Дванадцятої Харківської держаної нотаріальної контори 25 жовтня 1996 року (а.с. 31).

25 жовтня 1996 року ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_2 придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Дванадцятої Харківської держаної нотаріальної контори 25 жовтня 1996 року (а.с. 11).

Статтею 60 КпШС України, що діяв на час продажу квартири, обовязком батьків визначено захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей.

Згідно зі статтею 78 КпШС України, якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування.

Відповідно до положень частини першої статті 128 КпШС України, завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей.

У частині першій статті 145 КпШС України передбачено, що опікун не вправі без дозволу органів опіки та піклування укладати угоди, а піклувальник давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

В обгрунтування позову позивач ОСОБА_4 зазначив, що укладенням договору купівлі-продажу суттєво порушено його майнові права, оскільки він був неповнолітнім, співвласником проданої квартири, й такою угодою його позбавлено права власності на частину квартири.

Враховуючи, що ОСОБА_5 одержала для свого неповнолітнього сина та для свого довірителя (чоловіка) від покупця повністю гроші від продажу квартири АДРЕСА_2 , а іншого житла на ім`я позивача його батьки не придбали, то суд вважає, що батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , з огляду на положення статей 60, 78 КпШС України, оспорюваним договором купівлі-продажу порушили майнові права їх неповнолітньої дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що знає колишню сім`ю ОСОБА_17 більше 30 років, вони були сусідами за адресою: АДРЕСА_3 , вона на четвертому поверсі, Щербіни на першому, та друзями. Часто буває у гостях за нинішнім місцем проживання сторін по АДРЕСА_5 , що нова квартира належить всім трьом членам сім`ї ОСОБА_17 . Їй відомо, що ОСОБА_18 працював, приносив гроші та надавав на сплату комунальних послуг. ОСОБА_12 заповнювала квитанції, а свідок за їх прохання ходила до каси.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_4 дізнався про порушення свого цивільного права в лютому 2017 року під час розлучення батьків, коли його батько повідомив його, що він не має ніяких прав на квартиру та погрожував вигнати його, незважаючи на те, що попередня квартира, яка належала йому на праві спільної сумісної власності, була продана і він вважав себе співвласником нової квартири, придбаної за кошти від тієї квартири, проживав у ній.

З заявою про отримання документів, а саме копії договору купівлі-продажу квартири, копії свідоцтва про право власності на квартиру і дозволу Опікунської ради Московського району м. Харкова на продаж квартири, частина якої належала неповнолітньому ОСОБА_4 , останній звернувся 14 лютого 2017 року, де зазначив, що тільки зараз під час розірвання шлюбу між батьками йому стало відомо, що він не є співвласником спірної квартири, а на час укладення договору купівлі-продажу квартири був неповнолітнім.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний (а.с.151).

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави для застосування до позовних вимог ОСОБА_4 строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити та визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено 25.10.1996 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , та ОСОБА_5 , яка діяла за ОСОБА_2 , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, частково недійсним в частині зазначення в договорі покупцем тільки ОСОБА_2 ; перевести на ОСОБА_4 права і обов`язки покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м, за договором купівлі-продажу, який укладено 25.10.1996 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , та ОСОБА_5 , яка діяла за ОСОБА_2 , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м, у зв`язку з купівлею квартири, в тому числі, за гроші, які належали останньому від продажу частки квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд стягує з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в рівних долях по 1333 грн. 33 коп., а всього 2666 грн. 66 коп., що підтверджується квитанцією від 11.05.2017 р. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено 25.10.1996 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , та ОСОБА_5 , яка діяла за ОСОБА_2 , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, частково недійсним в частині зазначення в договорі покупцем тільки ОСОБА_2 .

Перевести на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , права і обов`язки покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м, за договором купівлі-продажу, який укладено 25.10.1996 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , та ОСОБА_5 , яка діяла за ОСОБА_2 , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м, у зв`язку з купівлею квартири, в тому числі, за гроші, які належали останньому від продажу частки квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , витрати по сплаті судового збору в рівних долях по 1333 (одній тисячі триста тридцять три) грн. 33 коп., а всього 2666 (дві тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 66 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 21 червня 2019 року

Суддя Харченко А.М.