ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3639/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/327/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/3639/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 вересня 2018 року, ухваленого суддею Братасюк В.М., у справі за позовом Дочірнього підприємства "Дружба-сервіс-житло-2" Приватного підприємства "Дружба-сервіс-житло-1" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року дочірнє підприємство "Дружба-сервіс-житло-2" приватного підприємства "Дружба сервіс- житло -1" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 3477 грн. 71 коп..

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01.01.2012року дочірнє підприємство «Дружба-сервіс-житло-2» приватного підприємства «Дружба-сервіс-житло-1» надає послуги з утримання будинку АДРЕСА_1. Відповідачі проживають у квартирі №17 вказаного будинку, є їх абонентами. На ім'я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок 13135. Позивач надає житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим відповідачам проводилось щомісячне нарахування за спожиті послуги, згідно тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради, однак останні у добровільному порядку за надані послуги проводять часткову оплату, у зв'язку із чим станом на 01.01.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 3477 грн.71коп., яку представник позивача просить стягнути з відповідачів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, НОМЕР_2) на користь дочірнього підприємства «Дружба-сервіс-житло-2» Приватного підприємства «Дружба-сервіс-житло-1» (м. Тернопіль, вул. Карпенка, 12, р/р 1 «РБ АВАЛЬ» м. Київ МФО380805, код 35969660) заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 3477 грн.71коп., а також 1600 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 вересня 2018 року по справі №607/3639/17 та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що при винесені рішення судом першої інстанції не було взято до уваги, що підстав врахування заборгованості на січень 2014 року у розмірі 4045,89 грн. відсутні, а в розрахунку ця сума врахована.

Також, на підтвердження надання послуг у матеріалах справи наявні акти від 30.03.2015р., 27.06.2015р., 29.08.2015р., 24.06.2016р., 25.07.2015р., 29.09.2015р., 19.06.2014., в яких зазначено її квартиру, але прізвища та підписи осіб, які ніколи не проживали там. Інші акти теж містять ознаки підробки.

При винесені рішення судом не було взято до уваги неможливості нарахувань за прибирання прибудинкової території, оскільки вона не оформлена як прибудинкова у відповідності до вимог ст. 125 ЗК України, ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і належить громаді міста Тернополя, а відтак, оплата за прибирання території має йти з міського бюджету.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення в частині стягнення судових витрат, а в решті - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі приватного підприємства «Дружба-сервіс-житло-1».

ОСОБА_1, ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1, яка складається із трьох житлових кімнат, житловою площею 40,2 кв.м., загальною площею 55,4 кв.м, власником особового рахунку є ОСОБА_1, що стверджується довідкою № 2003 від 16.03.2017року дочірнього підприємства «Дружба-сервіс-житло-2» приватного підприємства «Дружба-сервіс-житло-1». (а.с.5).

Згідно договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01.01.2012року дочірнє підприємство «Дружба-сервіс-житло-2» приватного підприємства «Дружба-сервіс-житло-1» надає послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 відповідачам.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з інформацією про стан особового рахунку № 13135, відкритого на ім'я ОСОБА_1 у дочірньому підприємстві «Дружба-сервіс-житло-2» приватного підприємства «Дружба-сервіс-житло-1», підтверджено факт несплати наданих позивачем послуг за період з січня 2014 року по грудень 2016 рік за тарифами, встановленими рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і на інші житлово-комунальні послуги» № 1603 від 28.09.2011року, які відповідачі не оскаржували у встановленому законом порядку.

В період з січня 2014 року по грудень 2016 рік відповідачі споживали комунальні послуги, проте не сплачували за них, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за обслуговування будинку та прибудинкової території у розмірі 3477 грн.71 коп (а.с.6, 67) .

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Отже, відповідно до вимог вище зазначеного закону позивач є балансоутримувачем та виконавцем послуг.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов'язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувалися. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Не заслуговують на увагу посилання заявника про те, що за відсутності укладеного між сторонами договору відсутні підстави для стягнення заборгованості за надані та спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги.

Установлено, що у період з січня 2014 року по грудень 2016 року позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Надуманими є посилання апелянта про те, що при винесені рішення судом не було взято до уваги неможливості проведення нарахувань за прибирання прибудинкової території, оскільки вона не оформлена як прибудинкова (ст. 125 ЗК України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") і належить громаді міста Тернополя, а відтак, оплата за прибирання території має йти з міського бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 524 від 30 березня 2011 року визначені площі прибудинкових територій та сходових кліток житлових будинків на території міста. Так, під № 32 додатку до вищевказаного рішення, за ПП "Дружба сервіс житло 1" закріплена адреса АДРЕСА_1 із зазначенням 2606,85 кв. м. загальної площі на яку нараховується квартирна плата (а.с.180-181).

Що ж стосується доводів заявника про те, що позивачем у розрахунку заборгованості станом на 01.01.2014 року була неправомірно включена сума боргу у розмірі 4045,89 грн, то не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а також те, що дана сума боргу була предметом дослідження суду від 13.07.2016 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року у справі № 607/18028/15-ц встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед дочірнім підприємством "Дружба сервіс-житло 2" приватного підприємства "Дружба сервіс-житло 1" за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 рік становить 4045,89 грн. (а.с.139-140) Даним рішенням суду було частково задоволено позовні вимоги та стягнуто із відповідачів 965 грн. 27 коп. заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.

Сума заборгованості ОСОБА_1 перед ДП "Дружба-сервіс-житло 2" за надані послуги у період з січня 2014 року по грудень 2016 року обчислювалася із нарахованої квартплати, яка становила у період: із січня 2014 року по вересень 2014 року 65,93 грн. (65,93х9=593,37 грн. сума заборгованості); із жовтня 2014 року по грудень 2014 року 74,07 грн. (74,07х3=222,21 грн.); із січня 2015 року по березень 2015 року 73,29 грн. (73,29х3=219,87 грн.); за квітень 2015 року 96,76 грн.; із травня 2015 року по грудень 2015 року 117,28 грн. (117,28х8=938,24 грн.); із січня 2016 року по грудень 2016 рік 118,50 грн. (118,50х12=1422 грн.) і підтверджується поданим до матеріалів справи розрахунком із особового рахунку № 13135 (а.с.6)

За період з січня 2014 року по грудень 2016 року відповідачі жодного разу не вносили плати за житлово - комунальні послуги щодо обслуговування будинку та прибудинкової території. Як вбачається із розрахунку оплати, то суми у розмірі по 396,26 грн. сплачені у травні, червні та липні 2015 року це суми боргу стягнуті із відповідача під час виконання судового наказу. Дані суми підтверджуються висновками зробленими під час винесення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року у справі № 607/18028/15-ц, де у мотивувальні частині рішення наводиться розрахунок із чого складається сума боргу ОСОБА_1 у розмірі 4045,89 грн. та зазначена сума 1188,78 грн, як сума боргу стягнута із відповідача під час виконання судового наказу. Кошти в розмірі 965,27 грн. сплачені у серпні 2016 року, то це погашення боргу стягнутого вищевказаним рішенням суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив докази по справі та встановив наявність у відповідачів заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 3477,71 грн..

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Що ж стосується поданого ОСОБА_1 акту від 23 листопада 2017 року щодо не проживання доньки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1/17, то його колегія суддів не приймає до уваги, оскільки він поданий у порушення вимог ч. 9, 10 ст. 83 ЦПК України та не був предметом дослідження у суді першої інстанції.

Голослівними є доводи заявника щодо недостовірності підписів мешканців будинку на актах від 30.03., 27.06., 29.08., 25.07, 29.09.2015 р., 24.06.2016 р. та інших, оскільки спростовуються належними та допустимими доказами надання позивачем відповідних послуг відповідачам.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялись від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції надано не було, тому колегія суддів вважає, що рішення суду щодо солідарного стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 3477, 71 грн за період з січня 2014 року по грудень 2016 року є правомірним та відповідає нормам закону.

Рішенням суду першої інстанції стягнуто солідарно із відповідачів судовий збір у сумі 1600 грн в користь позивача.

Однак, з таким висновком суду в цій частині колегія суддів не погоджується.

Відповідно до п.35 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Обґрунтованими є доводи ОСОБА_1 про те, що при вирішенні питання про стягнення судових витрат на користь позивача суд не врахував того, що вона є інвалідом другої групи згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 (а.с.117), а тому звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч. 9 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю IІ групи.

Згідно п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнена, тому судові витрати в сумі 1600 грн слід стягнути із ОСОБА_2 в користь позивача.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 вересня 2018 року змінити в частині стягнення судових витрат, стягнувши із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, НОМЕР_2) на користь дочірнього підприємства «Дружба-сервіс-житло-2» приватного підприємства «Дружба-сервіс-житло-1» (м. Тернопіль, вул. Карпенка, 12, р/р 1 «РБ АВАЛЬ» м. Київ МФО380805, код 35969660) 1600 гривень судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 2 квітня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак