Справа № 202/4053/19
Провадження № 6/202/144/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.

за участю секретаря Некрасової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську подання державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макаренко Анни Сергіївни, боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про дозвіл на примусове проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2019 року державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макаренко А.С. звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з поданням про дозвіл на примусове проникнення до житла боржника, відповідно до якого просила надати дозвіл державному виконавцю Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макаренко Анні Сергіївні на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в якій мешкає ОСОБА_1 , для проведення державним виконавцем виконавчих дій по виконанню виконавчого провадження № 46848841 з примусового виконання виконавчого листа № 2-337/2006 від 19.12.2012 року, що видано Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що в обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 46848841 з примусового виконання виконавчого листа № 2-337/2006 від 19.12.2012 року, що видано Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення від 02 травня 2006 року, про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.10.2005 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконує та виклики державного виконавця Уланова М.А. ігнорує. Заборгованість по аліментних платежах за вище вказаним виконавчим листом станом на червень 2019 року становить 40180,36 грн. В результаті перевірки майнового стану, державним виконавцем згідно довідки, наданої ПФУ, встановлено, що у боржника відсутній офіційний дохід, на обліку як пенсіонер вона не перебуває. Згідно довідки, наданої ДФС, інших джерел доходу ОСОБА_1 не має, рахунки, відкриті в банківських та/або інших фінансових установах на ім`я боржника відсутні. Транспортні засоби зареєстровані на праві власності за боржником також відсутні.

16.05.2019 року державним виконавцем разом з представником стягувана було здійснено вихід за адресою проживання боржника: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржника. Божник двері не відчинила, після чого державний виконавець залишив божнику виклик державного виконавця, та про що було складено акт державного виконавця від 16.05.2019 року.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 18 червня 2019 року, подання передано на розгляд судді Слюсар Л.П. 19 червня 2019 року.

В судове засідання державний виконавець Макаренко М.А. не з`явилася, про розгляд подання була повідомлена належним чином.

У зв`язку з вищевказаним, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно же з ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до п. п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз`яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Згідно з ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу і недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

З наданих суду матеріалів не випливає, що державним виконавцем були вжиті заходи щодо потрапляння до житла боржника ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , і йому чинились перешкоди.

Зокрема на підтвердження своїх вимог державний виконавець надав ксерокопію акту державного виконавця від 16 травня 2019 року, згідно якого внаслідок виходу за місцем мешкання боржника ОСОБА_1 , однак остання двері не відчинила, внаслідок чого встановити майно, на яке можливо звернути стягнення не виявилось можливим.

В той же час, суду не надано доказів того, що боржник ОСОБА_1 отримувала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і виклики, про які заявлено виконавцем у поданні. Так, суду надані лише тексти цих викликів, але не надано підтвердження направлення цих викликів боржнику і відповідно отримання ним (боржником) цих викликів.

Судом встановлено, що державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника, проте жодного підтвердження про перешкоди і повідомлення боржника про наявне виконавче провадження суду не надано. Також необхідно звернути увагу на те, що в матеріалах, доданих до подання, відсутні об`єктивні відомості стосовно того, в який спосіб повідомлявся боржник про вихід державного виконавця до житла, чи належним чином повідомлявся боржник про час та місце вчинення виконавчих дій та яких саме, чи дотримано право боржника бути обізнаним і бути присутнім при проведенні виконавчих дій, чи зобов`язував державний виконавець боржника бути присутнім за адресою АДРЕСА_3 в конкретний час для проведення державним виконавцем виконавчих дій в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, а так само, чи дійсно боржник отримувала виклики державного виконавця та не виконувала їх, а також, що державний виконавець вичерпала всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Інших доказів в підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджає у здійсненні державним виконавцем виконавчих дій, та, зокрема, доказів стосовно того, що останньою чиняться перешкоди у доступі державному виконавцю до її житла, якими, на переконання суду, можуть бути документи, що підтверджують факт не допуску державного виконавця до житла чи іншого володіння особи, зокрема: виклики, які скеровувалися боржнику, про явку до державного виконавця, копії повідомлень про вручення зазначених документів боржнику, письмові пояснення боржника, відомості про те, що боржник користується зазначеним вище житлом та фактично у ньому проживає, чи з членами родини, в цьому помешканні зберігаються його власні речі, державним виконавцем до подання не надано.

Виходячи з вищевказаного та аналізуючи надані документи, суд доходить висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду, а матеріали подання не містять належних доказів, які б вказували на ухилення боржника від виконання рішення суду, що дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого провадження, була вручена постанова про відкриття виконавчого провадження та була дотримана належна процедура та права боржника, та вжиття інших заходів виконання не забезпечить його ефективність, що в свою чергу обґрунтовувало б наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника та інших осіб, які зареєстровані в житловому помешканні за адресою, зазначеною у поданні.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені подання державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макаренко Анни Сергіївни, боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про дозвіл на примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.П. Слюсар