КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22ц/824/4412/19 Головуючий у 1 інстанції - Бобровник О.В.
Унікальний №760/9191/15ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019року м.Київ

Колегія суддів цивільної палати Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - ПанченкаМ.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в пордку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_4, керуючись ст.544 ЦК України, звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 і, з урахуванням уточнення до позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким в порядку регресу стягнути з відповідачки на свою корисить Ѕ частину коштів, які були отримані ним в період шлюбу на потреби сім»ї, та одноособово сплачені кредиторам після розірвання шлюбу з відповідачкою /т.1 а.с.1-5, 64-68/.

Просив стягнути: 20.000 дол.США в рахунок погашення боргу перед позикодавцем ОСОБА_5, який виник на підставі договору позики від 15.05.2005 року; 16.179,06 дол.США в рахунок погашення кредитного боргу перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору №038/08-176к від 25.05.2005 року; 1.048,6 дол.США в рахунок погашення кредитного боргу перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору №038/08-176к від 25.05.2005 року; 16.693,32 дол.США в рахунок погашення кредитного боргу перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору №08-038/245 від 14.05.2007 року.

Зазначав, що в період з 08.06.2001 року по 01.03.2011 року він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, а отримані ним в період шлюбу кошти в позику від ОСОБА_5, та кредитні кошти від ПАТ «Укрсоцбанк» були використані на потреби сім»ї, зокрема, на придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка в порядку поділу майна подружжя була розділена між колишнім подружжям у рівних частках, відповідно до рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 15.02.2013 року.

Справа судамим розглядалась неодноразово.

РішеннямСолом»янського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 року позов задоволено у повному обсязі /т.1 а.с.156-159/.

В поданій апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у позові, пославшись на те, що придбана в період шлюбу з позивачем квартира після розірвання шлюбу та поділу цієї квартири в рівних частках перебуває у володінні позивача, а скаржниці та сину позивач перешкоджає користуватись цією квартирою.

Зазначала, що при вирішенні спору про поділ майна суд відступив від рівності часток на користь позивача з урахуванням того, що суд повністю визнав боргові зобов»зання за позикою від фізичної особи та трьома кредитами від ПАТ «Укрсоцбанк» за позивачем, у зв»язку з чим суд безпідставно стягнув зі скаржниці Ѕ частку боргових зобов»язань.

Крім того, скаржниця послалась на те, що боргові зобов»язання перед позикодавцем ОСОБА_5 є надуманими та безгрошовими, оскільки договірні відносини між позивачем та ОСОБА_5 є фіктивними. РішеннямСолом»янського районного суду м.Києва від 15.02.2013 року, яким вирішене питання поділу спільного сумісного майна сторін в основу доказування не врахована позика позивача у розмірі 45.000 дол.США, отримана, начеб-то, від ОСОБА_5, яка за твердженням позивача використана на придбання квартири, оскільки позивачем ОСОБА_4 під час розгляду справи про поділ майна стверджувалось, що квартира придбана за кошти, які були заощаджені подружжям та за кредитні кошти від ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №038/08-176к. Крім того, цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_4 не надано доказів того, що кошти у розмірі 45.000 дол.США, які отримані від ОСОБА_5 були використані на потреби сім»ї.

Тобто, скаржниця наполягає на тому, що тим самим суд в оскаржуваному рішенні порушив принцип преюдиційності та обов»язковості висновків зроблених у рішенні Солом»янського районного суду м.Києва від 15.02.2013 року про поділ майна, яке набрало законної сили.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.06.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Скасоване рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалене нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів /т.1 а.с.249-250/.

Постановою Верховного Суду України від 12.12.2018 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 23.062016 року скасоване, а справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції /т.2 а.с.31-34/.

У своїх доводах Верховний Суд зазначив, що не погоджуюється з висновками рішення Апеляційного суду м.Києва від 23.06.016 року про те, що спір у частині сплати кредитної заборгованості після розірвання шлюбу та залишку заборгованості за кредитними зобов»язаннями ОСОБА_4 вирішено судом.

За змістом ст.544 ЦК України право зворотної вимоги одного із солідарних боржників до інших вирникає, коли такий боржник погасив борг повністю.

Верховний Суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції виходить з того, що висновок апеляційного суду про врахування сплату боргів подружжя після розірвання шлюбу та залишок заборгованості за кредитними зобов»язаннями ОСОБА_4 під час розгляду справи про полділ майна подружжя свідчить, що суд апеляційної інстанції не переглянув законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

При цьому, як зазначив суд касаційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що до складу майна, що підягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»заннями, що виникли в інтересах сім»ї.

Відповідно до ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, є обов»язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, сторони по справі позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 в період з 08.06.2001 року по 01.03.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання у якому, мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір»ю/т.1 а.с.74/.

В період шлюбу сторонами у власність придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 104,8 кв.м., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 25.05.2005 року за реєстровим №1019 /т.1 а.с.36/.

Також подружжям ОСОБА_7 було придано у власність автомобіль, меблі та побутову техніку.

Крім того, встановлено, що на потреби сім»ї сторонами неодноразово отримувались в позику кошти, в тому числі і на придбання квартири.

Так, відповідно до розписки від 15.05.2005 року виданої позивачем ОСОБА_4, слідує, що останній отримав від ОСОБА_5 у позику кошти у сумі 45.000 дол.США на термір до 31.12.2009 року /а.с.6/.

Крім того, відповідно до договору кредиту №038/08-176к від 25.05.2005 року ОСОБА_4 отримав у банку «Укрсоцбанк» кредитні кошти у розірі 48.000 дол.США, на забезпечення якого була заставлена в іпотеку придбана сторонами квартира /т.1 а.с.13-15, 16-19/.

Поручителем за указаним кредитним договором виступила відповідачка ОСОБА_2, відповідно до договору поруки №038/08-103п від 25.05.2005 року /а.с.20-22/.

Також, відповідно до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії за №038/08-178к від 25.05.2005 року, укладеного між позичальником ОСОБА_8 та АКБ «Укрсоцбанк», кредитор зобов»язувався надавати позичальнику кошти у тимчасове користування окремими частинами - траншами в межах максимального ліміту заборгованості до 10.000 дол.США /т.1 а.с.23-25/.

Крім того, відповідно до договору кредиу №08-038/245 від 14.05.2007 року ОСОБА_4 отримав в АКБ «Укрсоцбанк» кредитні кошти у сумі 30.000 дол.США /т.1 а.с.26-29/.

Також встановлено, що на забезпечення указаних трьох кредитних договорів позичальник ОСОБА_4, на підставі договору іпотеки за №02-038/460 від 14.05.2007 року заставив в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» придбану ним у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1/т.1 а.с.31-35/.

Із матеріалів справи слідує, що заборгованість за договором кредиту №038/08-176к від 25.05.2005 року зі строком користування по 14.05.2022 року повністю погашена 10.06.2015 року, що слідує із довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 25.06.2015 року за №11/4449/т.1 а.с.73/.

При цьому, відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» за №10.1-186/96-21451 від 26.11.2015 року слідує, що станом на 01.03.2011 року заборгованість за кредитним договором 038/08-176к від 25.05.2005 року була погашена у розмірі 20.196.59 дол.США, а отже, за період після 01.03.2011 року кредит позивачем повністю був погашений у розмірі 32.358,13 дол.США, разом зі сплаченими відсотками у розмірі 4.454,72 дол.США/т.1 а.с.106-107/.

Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» за №10.1-186/96-21451 від 26.11.2015 року слідує, що станом на 01.03.2011 року заборгованість за кредитним договором №038/08-178к від 25.05.2005 року була погашена у розмірі 8.064,51 дол.США, а отже, заборгованість, яка погашена після 01.03.2011 року становить 2.097,21 дол.США, разом зі сплаченими відсмоткамии у розмірі 161.72 грн./т.1 а.с.108-109/.

Крім того, із довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 18.12.2015 року за №10.1-186/96-22671 встановлено також, що повністю погашений кредитний борг 10.06.2015 року за договором кредиту №08-038/245 від 14.05.2007 року зі строком користування по 14.05.2022 року/т.1 а.с.144/.

Відповідно до довідки наданої суду ПАТ «Укрсоцбанк» від 15.06.2015 року за №10.1-186/96-10420 забргованість по кредитному договору від 14.05.2007 року за №08-038/245 повністю була погашена за період 01.03.2011 року по 11.06.2015 року у розмірі 33.386,64 дол.США (тіло кредита - 25.021,7 дол.США та відсотки - 8.364,94 дол.США) /т.1 а.с.72/.

Також судом встановлено, що на дату припинення шлюбних стосунків між сторонами, станом на 01.03.2011 року, за договірними відносинами позики між ОСОБА_4 та та ОСОБА_5 позика була погашена лише у розмірі 5.000 дол.США, а непогашеною позика залишалась у розмірі 40.000 дол.США /т.1 а.с.6/.

При цьому встановлено, що залишок позики у розмірі 40.000 дол.США повністю було погашено позивачем ОСОБА_4 на користь кредитора ОСОБА_5 в період після розірвання шлюбу сторонами - з 01.03.2011 року по 10.04.2013 року /т.1а.с.10-11/.

Із аналізу вище зазначених договорів слідує, що позикові кошти за цими договорами були отримані на придбання сторонами квартири та іншого майна, яке в подальшому було предметом поділу між ними.

Таким чином, виходячи з того, що вище зазначені договори позики були отримані на потреби сім»ї, позивач ОСОБА_4 вважав, що відповідальність сторін за указаними договорами позики є солідарною, яка зберігається і після розірвання шлюбу 01.03.2011 року.

При цьому, оскільки залишок заборгованості, за указаними договорами, який існував на час розірвання шлюбу - 01.03.2011 року, він погасив одноособово, тому, на підставі ст.544 ЦК України, звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 Ѕ частину погашених ним одноособово солідарпних боргів в період після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

При цьому, як вважає колегія суддів, до складу майна, що підягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»заннями, що виникли в інтересах сім»ї.

Відповідно до ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов»язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти содідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахування частки, яка припадає на нього.

Крім того, вирішуючи спір, колегія суддів вважає за правомірне врахувати рішення ВССУ від 07.08.2013 року, яким скасоване рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 15.02.2013 року та частково скасоване рішення Апеляційного суду м.Києва від 24.04.2013 року при розгляді справи про поділ майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Так, указаним рішенням ВССУ скасоване рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 15.02.2013 року та рішення Апеляційного суду м.Києва від 24.04.2013 року в частині визнання особистим зобов»язанням ОСОБА_4 обов»язків позичальника за кредитними договорами, укладеними з АТ «Укорсоцбанк»/т.1 а.с.88-92/.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 1/2 частину одноособово погашених ним кредитних зобов»язань в період, починаючи з 01.03.2011 року, тобто, після припинення шлюбних відносин сторін, обґрунтовано керувався чинним законодавством, зокрема, ст.ст.57,65 СК України та ст.544 ЦК України, та виходив з того, що ОСОБА_4 було сплачено борги подружжя після розірвання шлюбу особистими коштами, а тому відповідачка ОСОБА_2, як солідарний боржник, яка є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, зобов»язана сплатити позивачу половину коштів сплачених позивачем ОСОБА_4 за період після розірвання шлюбу, тобто, після 01.03.2011 року.

При цьому, суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що грошові кошти, які сплачувались позивачем ОСОБА_4 на погашення кредитних договорів, укладених позивачем з АТ «Укрсоцбанк» та з позикодавцем ОСОБА_5 не були предметом розгляду цивільної справи про розподіл спільного майна подружжя сторін.

Стягнуті судом першої інстанції грошові суми, як Ѕ частка одноособово сплачених позивачем на погашення солідарного зобов»язання разом з відповідачкою ОСОБА_2 на користь кредиторів, вирахувані правильно і узгоджуються із сумамим визначеними колегією суддів у цьому рішенні.

Доводи викладені скаржницею в апеляційній скарзі відносно того, що набрало чинності рішення суду про поділ майна, яким суд відступив від рівності часток на користь позивача з урахуванням того, що суд повністю визнав боргові зобов»зання за позикою від фізичної особи та трьома кредитами від ПАТ «Укрсоцбанк» за позивачем, а тому суд безпідставно стягнув зі скаржниці Ѕ частку боргових зобов»язань, колегія суддів відхиляє, оскільки спір у частині сплати кредитної заборгованості після розірвання шлюбу та залишку заборгованості за кредитними зобов»язаннями позивача ОСОБА_4 судом вирішено не було.

Крім того, відносно доводів апеляційної скарги щодо фіктивності договірних відносин позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 45.000 дол.США, які були використані подружжям ОСОБА_4 на придбання квартири, скаржниця доказів не навела.

Також, колегія суддів не може взяти до уваги твердження скаржниці в тій частині, що рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 15.02.2013 року у справі про поділ майна між сторонами позика у сумі 45.000 дол.США, яку отримав ОСОБА_4 від ОСОБА_5, не врахована при поділі майна, оскільки це рішення в частині визнання кредитних зобов»язань, як собистими зобов»язаннями ОСОБА_4 - скасоване.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду,-

На підставі ст. 383, ч.ч. 1, 6 ст. 268 ЦПК України, суд проголошує вступну та резолютивну частину постанови, повний текст якої буде виготовлено протягом п»яти днів з дня проголошення.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді