Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1259/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Казидуб О.Г.

при секретарі Зайцевій О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі АТ Ощадбанк звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії.

Свої позовні вимови мотивує тим , що 6 липня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії Черкаське обласне управління та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії за № 136-07, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 69300,0 доларів США, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 %, з лімітом кредитування протягом 24 місяців, з терміном остаточного повернення 5.07.2017 року .

Обставини видачі кредиту підтверджується видатковими касовими ордерами за № 577108_001 від 11 липня 2007 року на суму 10 000 доларів США та видатковим касовим ордером № 602921_001 від 13 липня 2007 року на суму 59 300 доларів США та ці кошти отримано особисто ОСОБА_3 на споживчі потреби, про що свідчать підписи у видаткових ордерах.

В якості забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5 іпотекодавець укладено іпотечний договір за №136-07/01 від 6 липня 2007 року, який посвідчений 6 липня 2007 року нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 За умовами даного іпотечного договору , іпотекодавець ОСОБА_5 передала в іпотеку позивачу нерухоме майно - жилий будинок з прибудовами, та належні до нього надвірні будівлі, а саме:б сарай, Б - літня кухня, Г- погріб, Ж сарай, З сарай, К навіс, 1-3,5 огорожа, 4 водоколонка . Житловий будинок має загальну площу - 78,4 кв.м., житлова площа - 44,9 кв.м. з усіма невідємними її приналежностями та цей будинок розміщений за адресою: м. Черкаси, провулок Тельмана, 20.

Також в якості забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, між позивачем та іпотекодавцем укладено іпотечний договір за № 136-07/02 від 16.12.2009 року договір іпотеки-2 , який посвідчений 16.12.2009 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 За умовами вказаного іпотечного договору-2 іпотекодавець передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 580 кв. м. з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказана земельна ділянка знаходиться також за адресою - м. Черкаси провулок Тельмана , №20,кадастровий номер земельної ділянки :-02-054-0039..

Також, в якості забезпечення виконання Кредитного договору 6 липня 2007 року між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідач -2 укладено договір поруки за № 136-07/02.За умовами якого вбачається , що ОСОБА_4 зобовязався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязання за кредитним договором, а також, додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

За умовами договору , що у разі порушення відповідачем ОСОБА_3 зобовязання, позивач має право вимагати від іншого відповідача ОСОБА_4 виконання зобовязання відповідача ОСОБА_3 перед позивачем за умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором. розділ 2 пункт 2.1 даного договору . Згідно умов договору поруки ОСОБА_4 несе відповідальність по зобовязаннях за кредитним договором перед позивачем в тому ж самому обсязі, що й ОСОБА_3, тобто , є солідарними боржниками перед кредитором до повного виконання зобовязань.

Згідно умов кредитного договору а саме , розділ 1 п.1.2 договору відповідач ОСОБА_3 взяв на себе зобовязання по погашенню кредиту - щомісячно, рівними частинами до 25 числа кожного місяця, починаючи з серпня місяця 2009 року, а також , по своєчасній сплаті процентів за користування кредитом. Відповідно до умов договору, остаточний термін повернення кредиту - 5.07.2017 року.А у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору, відповідач ОСОБА_3 зобовязався на першу вимогу банку достроково повернути весь кредит з одночасною сплатою процентів, штрафних санкцій, а також , у повному обсязі усі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки.

Також, зазначено , що ОСОБА_3 з вересня 2009 року перестав здійснювати погашення кредиту, чим порушив умови кредитного договору, з лютого 2009 року існує заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом. При цьому, враховано також і останній платіж від 19 вересня 2011 року. Також, ОСОБА_3 допустив порушення кредитного договору по сплаті процентів не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з липня 2007 року. п.1.5.1.3. кредитного договору .

В зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов»язань по кредитному договору на адресу іпотекодавця направлялись претензійні вимоги у звязку з невиконанням вимог кредитного договору, та , оскільки вони були залишені без належного реагування , 29 квітня 2010 року було подано позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок та земельну ділянку для задоволення грошових вимог позивача в сумі 83 812, 38 доларів США, що еквівалентно 669 912, 35 гривень.Вказана сума складається із: - боргу по кредиту - 69 300 доларів США -заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 13 199, 51 доларів США.

Придніпровським районним судом м. Черкаси 20 травня 2013 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку задоволені та це рішення залишено в силі вищестоящими судами - апеляційної та касаційної інстанцій.

Вартість майна, на яке звернуто стягнення відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності в загальному складає 59 101,71 доларів США, що еквівалентно 472 400 гривень.Таким чином, звернуто стягнення на майно, вартість якого складає лише частину суми, що предявлена до стягнення. Також збільшилась за період з дня подачі першого позову 29.04.2010 року та по 14.02.2014 року заборгованість по сплаті процентів.

Виконавчі листи за вищевказаним рішенням суду знаходяться на примусовому виконанні у Придніпровському відділі ДВС Черкаського міського управління юстиції та на час звернення з позовом - ОСОБА_3, ОСОБА_4, заборгованість по кредитному договору не погашена.

У зв»язку з невиконанням зобов»язань по кредитному договору позивачем на адресу відповідачів були надіслані рекомендовані листи з повідомленням та описом вкладення у цінний лист з вимогами про погашення заборгованості. Так, 19.12.2013 року позивачем було надіслано на адресу відповідача ОСОБА_3 вимогу за № 26 - 10/597 про повне погашення кредиту в цілому та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, проте , претензія не виконана. Також,на виконання п.2.1 договору поруки 8.01.2014 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_4 також було направлено претензію за № 26-10/08 про сплату всієї суми заборгованості по кредитному Проте , дана претензія також не виконана.

Станом на 13.02.2014 року за кредитним договором наявна заборгованість:

- сума заборгованості по кредиту - 69 300 доларів США, що еквівалентно 592 563, 51 гривень на 13.01.2014 року

- сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами - 38 115,82 доларів США , що еквівалентно 325 916, 94 гривень за період з 01.03.2009р. по 28.08.2013 року

- пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом - 16 765, 46 доларів США, що еквівалентно 143 356, 42 гривень. за період з 12.02.2013р. по 12.02.2014р.

Загальна сума заборгованості по кредиту на 13.02.2014 року становить - 124 181, 28 доларів США, що еквівалентно 1 061 836, 87 гривень.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено , що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник зобовязана вчинити на користь другої сторони кредитора певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність, поручителя.

Акціонерне товариство „Державний ощадний банк України створений із закріпленням у власності держави 100 відсотків акцій, що випускаються на розмір його статутного фонду. Держава формує і використовує власні кредитні ресурси, які складаються з коштів банків, залишків коштів на банківських рахунках підприємств, установ і організацій, вкладів громадян, коштів у міжбанківських рахунках, інших ресурсах.Порушення майнових інтересів банку безпосереднім чином впливає на майнові інтереси держави, оскільки держава не до отримує виплати по акціях, якими володіє, що у свою чергу призводить до недостатнього поповнення доходної частини державного бюджету України.

Просили суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06.07.2007р. на загальну суму 124181,28 дол.США ,що є еквівалентом 1061836,87грн.; з них сума заборгованості по кредиту станом на 13 січня 2014 року складає 69300,00 дол.США,що еквівалентом 592563,51грн.; сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за період з 01.03.2009 року по 28.08.2013 року складає 38115,82 дол.США,що є еквівалентом 325916,94 грн.,пеня за порушення взятих на себе зобов»язань по поверненю основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом з 12.02.2013 року по 12.02.2014 року що складає 16765,46 дол.США,що є еквівалентом 143356,42грн.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкас від 14 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06.07.2007 року в розмірі 97751,28 доларів США, що еквівалентно сумі 2 499 558,78 грн. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06.07.2007 року по тілу кредиту в сумі 56 304 доларів США, що еквівалентно 1 439 727 гривень, по відсоткам в сумі 21 312,06 доларів США, що еквівалентно 544 962,16 гривень, по пені в сумі 514 869 гривень 65 копійок , а всього стягнути заборгованість в загальній сумі 2 499 558 гривень 70 копійок.В іншій частині рішення залишити без змін. Постановою Верховного суду України від 15 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року скасовано,справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час повторного розгляду справи судом розглядалися уточнені позовні вимоги (том.№2 арк.спр.176-177), які мотивовані тим ,що з липня місяця 2007 року боржник сплатив лише проценти,останній платіж ОСОБА_3 здійснено 19.09.2011 року в розмірі 1000,00 доларів США,які позичальник отримав особисто. Остаточно позивач просив суд, стягнути з відповідачів солідарно за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06.07.2007р. яка складається із суми заборгованості по кредиту в розмірі 69300,00дол.США, еквівалент в гривнях станом на 12 квітня 2016 року складає 1772042,51грн.;суми заборгованості за нарахованими та не сплаченими відсотками за період з 14 березня 2011 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 21312,06 дол.США,еквівалент в гривнях станом на 12 квітня 2016 року складає 544962,14грн.; суми пені за порушення взятих на себе зобов»язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом за період з 12.04.2015 року по 12 квітня2016 року в розмірі 514869,64 грн.,а всього 90612,06 дол.США,еквівалент в гривнях -2317004,65грн. боргу по кредиту та процентах і 514869,64 пені за порушення виконання умов кредитного договору та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив,що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним зобовязанням здійснений ОСОБА_3 19.09.2011р. на суму 1000дол., що перериває строки позовної давності. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом 14.02.2014р., тобто в межах спливу шестимісячного строку з моменту набрання законної сили (28.08.2013р.) рішенням суду від 20.05.2013р., яким звернуто стягнення на заставне майно за іпотечними договорами. Представник відповіда заявляє що позивач пропустив строк позовної давності звернувшись з позовом до відповідачів 14 лютого 2014 року,оскільки на іхню думку перебіг строку позовної давності почався з моменту направлення вимог боржнику та поручителю відповідно 10 вересня 2009 року та 08 лютого 2010 року.Але у відзивах ,зазначають про те ,що ОСОБА_3 з вересня 2009 року платежі за кредитним договором №136-07 від 06 липня 2007 року не здійснювались,згадують разовий платіж від 19 вересня 2011 року,але оскільки кошти вносились не особисто ОСОБА_3,то даний факт не свідчить про визнання боргу та не впливає на перебіг строку позовної давності.Відповідно до ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки,тобто відповідно з часу направлення претензій 10 вересня 2009 року та 08 лютого 2010 року до дати останнього платежу 19 вересня 2011 року трирічний термін не сплив. АТ «Ощадбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3,ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором 14 лютого 2014 року,тобто раніше ніж закінчився трирічний строк передбачений ст.257 ЦК Укравїни.Вчинення боржником дій з виконання зобов»язання вважається таким ,що перериває перебіг позовної давності лише за умови ,якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.Дії направлені на визнання свого боргу можуть бути вчинені не тільки безпосередньо боржником,а і третьою особою за його згодою.Тому твердження відповідачів про пропуск строку позовної давності,в зв»язку з тим,що підпис на заяві про переказ готівки №5730620 від 19 вересня 2011 року виконаний не ОСОБА_3 є хибним та необґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився ,надав суду заяву ( том.3 арк.спр.101) в якій зазначив ,що з позовними вимогами не погоджується,вважає що в задоволенні необхідно відмовити в зв»язку із припиненням поруки згідно з ч.4ст.559 ЦК України.Просить справу розглядати на підставі наявних у справі документів без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що позивачем було надіслано відповідачам листи-претензії від 10.09.2009р. та 08.02.2010р., якими позивач фактично змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором у звязку з чим з цього моменту починає обчислюватись строк позовної давності тривалістю у три роки. У звязку з цим трирічний строк позовної давності за позовними вимогами сплинув. Зауважив, що останній платіж по кредитному договору був здійснений у вересні 2009р., що не потребує доказування, оскільки встановлено рішенням суду від 20.05.2013р. ,рішення про звернення стягнення на заставне майно за іпотечними договорами. Оскільки ОСОБА_3 починаючи з вересня 2009 року не здійснював жодних платежів за кредитним договором,що встановлено судовим рішенням,а також те ,що платіж від 19.09.2011 року був зроблений не ОСОБА_3,а іншою особою,що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи,строк позовної давності за кредитним договором сплив 12 жовтня 2012 року.Крім того в 2009 році було здійснено погашення за даним кредитним договором,але внаслідок значного спливу часу докази на підтвердження даної обставини були втрачені.Просив відмовити у задоволенні позову через пропуск позовної давності.

Заслухавши пояснення представника позивача за довіреністю ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_2 ,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, матеріали цивільної справи №2314/5672/12,провадження №2/711/128/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в (3 томах), приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки на підставі наявних у справі доказів обєктивно встановлено наступне.

На підставі ст.ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК).

Судом встановлено такі факти та їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено ,що 6 липня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії Черкаське обласне управління та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії за № 136-07, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 69300,0 доларів США, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 %, з лімітом кредитування протягом 24 місяців, з терміном остаточного повернення 5.07.2017 року .

Обставини видачі кредиту підтверджується видатковими касовими ордерами за № 577108_001 від 11 липня 2007 року на суму 10 000 доларів США та видатковим касовим ордером № 602921_001 від 13 липня 2007 року на суму 59 300 доларів США та ці кошти отримано особисто ОСОБА_3 на споживчі потреби, про що свідчать підписи у видаткових ордерах.

В якості забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5 іпотекодавець укладено іпотечний договір за №136-07/01 від 6 липня 2007 року, який посвідчений 6 липня 2007 року нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 За умовами даного іпотечного договору , іпотекодавець ОСОБА_5 передала в іпотеку позивачу нерухоме майно - жилий будинок з прибудовами, та належні до нього надвірні будівлі, а саме:б сарай, Б - літня кухня, Г- погріб, Ж сарай, З сарай, К навіс, 1-3,5 огорожа, 4 водоколонка . Житловий будинок має загальну площу - 78,4 кв.м., житлова площа - 44,9 кв.м. з усіма невідємними її приналежностями та цей будинок розміщений за адресою: м. Черкаси, провулок Тельмана, 20.

Також в якості забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, між позивачем та іпотекодавцем укладено іпотечний договір за № 136-07/02 від 16.12.2009 року (договір іпотеки- 2) , який посвідчений 16.12.2009 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 За умовами вказаного іпотечного договору-2 іпотекодавець передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 580 кв. м. з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказана земельна ділянка знаходиться також за адресою - м. Черкаси провулок Тельмана , №20,кадастровий номер земельної ділянки :-02-054-0039..

Також, в якості забезпечення виконання Кредитного договору 6 липня 2007 року між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки за № 136-07/02.За умовами якого вбачається , що ОСОБА_4 зобовязався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязання за кредитним договором, а також, додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

За умовами договору , що у разі порушення відповідачем ОСОБА_3 зобовязання, позивач має право вимагати від іншого відповідача ОСОБА_4 виконання зобовязання відповідача ОСОБА_3 перед позивачем за умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором. розділ 2 пункт 2.1 даного договору . Згідно умов договору поруки ОСОБА_4 несе відповідальність по зобовязаннях за кредитним договором перед позивачем в тому ж самому обсязі, що й ОСОБА_3, тобто , є солідарними боржниками перед кредитором до повного виконання зобовязань.

Згідно умов кредитного договору а саме , розділ 1 п.1.2 договору відповідач ОСОБА_3 взяв на себе зобовязання по погашенню кредиту - щомісячно, рівними частинами до 25 числа кожного місяця, починаючи з серпня місяця 2009 року, а також , по своєчасній сплаті процентів за користування кредитом. Відповідно до умов договору, остаточний термін повернення кредиту - 5.07.2017 року. А у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору, відповідач ОСОБА_3 зобовязався на першу вимогу банку достроково повернути весь кредит з одночасною сплатою процентів, штрафних санкцій, а також , у повному обсязі усі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки.

Також, встановлено , що ОСОБА_3 з вересня 2009 року перестав здійснювати погашення кредиту, чим порушив умови кредитного договору, з лютого 2009 року існує заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом. При цьому , враховано також і останній платіж від 19 вересня 2011 року. Також, ОСОБА_3 допустив порушення кредитного договору по сплаті процентів не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з липня 2007 року. (п.1.5.1.3. кредитного договору) .

В зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов»язань по кредитному договору на адресу іпотекодавця направлялись претензійні вимоги у звязку з невиконанням вимог кредитного договору, та , оскільки вони були залишені без належного реагування , 29 квітня 2010 року було подано позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок та земельну ділянку для задоволення грошових вимог позивача в сумі 83 812, 38 доларів США, що еквівалентно 669 912, 35 гривень.Вказана сума складається із:-боргу по кредиту-69300 доларів США -заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 13 199, 51 доларів США.

Придніпровським районним судом м. Черкаси 20 травня 2013 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку задоволені та це рішення залишено в силі вищестоящими судами - апеляційної та касаційної інстанцій (том №1 арк.спр.55-62).

Вартість майна, на яке звернуто стягнення відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності в загальному складає 59 101,71 доларів США, що еквівалентно 472 400 гривень.Таким чином, звернуто стягнення на майно, вартість якого складає лише частину суми, що предявлена до стягнення. Також збільшилась за період з дня подачі першого позову 29.04.2010 року та по 14.02.2014 року заборгованість по сплаті процентів.

Виконавчі листи за вищевказаним рішенням суду знаходяться на примусовому виконанні у Придніпровському відділі ДВС Черкаського міського управління юстиції та на час звернення з позовом - ОСОБА_3, ОСОБА_4, заборгованість по кредитному договору не погашена.

У зв»язку з невиконанням зобов»язань по кредитному договору позивачем на адресу відповідачів були надіслані рекомендовані листи з повідомленням та описом вкладення у цінний лист з вимогами про погашення заборгованості. Так, 19.12.2013 року позивачем було надіслано на адресу відповідача ОСОБА_3 вимогу за № 26 - 10/597 про повне погашення кредиту в цілому та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, проте , претензія не виконана. Також,на виконання п.2.1 договору поруки 8.01.2014 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_4 також було направлено претензію за № 26-10/08 про сплату всієї суми заборгованості по кредитному Проте , дана претензія також не виконана.

Станом на 12 квітня 2016 року сума заборгованості по кредиту складає 69300,00дол.США (еквівалент в гривнях 1772042,51грн.); сума заборгованості за нарахованими та не сплаченими відсотками за період з 14 березня 2011 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 21312,06 дол.США,(еквівалент в гривнях станом на 12 квітня 2016 року складає 544962,14грн.); суми пені за порушення взятих на себе зобов»язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом за період з 12.04.2015 року по 12 квітня 2016 року в розмірі 514869,64 грн.,а всього 90612,06 дол.США ,офіційний курс гривні на 12 квітня 2016 року 2557,0599 за 100 дол.США ,що еквівалентно в гривнях -2317004,65грн. боргу по кредиту та процентах і 514869,64 пені за порушення виконання умов кредитного договору.

Зазначене рішення суду до теперішнього часу не виконано і не може бути виконано через набрання чинності Закону України від 03.06.2014р. №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З моменту набрання законної сили рішенням суду від 20.05.2013р. позивач припинив нарахування процентів за користування кредитними коштами.

На теперішній час заборгованість за кредитним договором є непогашеною і складає 110747,28дол., що еквівалентно у гривні станом на 12.04.2016р. 2 831 874,29 грн., згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.179-182, т.2) та зазначені обставини підтверджуються відповідними письмовими доказами та не заперечуються сторонами у зв'язку з чим, суд вважає їх доведеними.

Позивач за таких обставин вимагає стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором.

Спір між сторонами виник з кредитних правовідносин і регулюється нормами Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору і договору поруки.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК, які регулюють позикові зобовязання.

Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Передбачалося кредитним договором укладеним між позивачем та ОСОБА_3 , що позичальник отримує кредит в період з 06.07.2007р. по 05.07.2009р.. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у строк до 05.07.2017р. шляхом здійснення рівних платежів, які сплачуються щомісячно до 25 числа кожного місяця (п.1.2 кредитного договору).

За користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку проценти на основі ставки 12,5% річних (п.1.5.1.1 кредитного договору). Проценти нараховуються щомісячно на відсотковий рахунок за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом починаючи з дати видачі кредиту до настання остаточного терміну його повернення (п.1.5.1.2 кредитного договору).

Всупереч вимог ст.1049 ЦК та п.3.3.1 кредитного договору ОСОБА_3 допустив порушення свого зобовязання з повернення кредиту та сплати процентів за його користування, частково в 2010 році в сумі 200,10 дол.США 26.02.2010 року, 27.04.2010 року в сумі 430,00дол.США та остання сума 19.09.2011 році (справа №2314/5672/12,провадження №2/711/128/13 том. № 2 на арк. спр. 41 ) .

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За загальним правилом зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Статтею 546 ЦК передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Згідно ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_3, передбачено зобовязання позичальника зі сплати неустойки у вигляді пені в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.4.1.1 кредитного договору).

Згідно уточнених позовних вимог розмір неустойки розрахований позивачем за період з 12.04.2015р. по 12.04.2016р., тобто в межах одного року складає 514869,65грн.

За таких обставин загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 90612,06дол. США (еквівалент у гривні станом на 12.04.2016р.=2317004,65грн. ) та пені 514869,65грн. 2 831 874,29 грн.), і складається з наступних сум: заборгованість за кредитом 69300дол. (1772042,51грн.), по процентам за користування кредитом за період з 14.03.2011р. по 28.08.2013р. 21312,06дол. (544962,14грн.), пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за період з 12.04.2015р. по 12.04.2016р. 514869,65грн.

Рішенням суду від 20.05.2013р. звернуто стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості в межах суми 59101,71дол., що еквівалентно 472400грн на момент ухвалення рішення. Зазначене рішення суду набрало законної сили 28.08.2013р., проте на момент розгляду спору залишається невиконаним через обєктивні причини, зокрема у зв'язку з набранням чинності Закону України від 03.06.2014р. №1304-VII«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким передбачено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму ВССУ за №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Тож оскільки на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена, то позивач має право вимагати стягнення суми заборгованості з відповідачів.

Враховуючи, що на момент розгляду справи судом зобовязання за кредитним договором не виконано, то право позивача на повернення йому суми кредиту, процентів за його користування та неустойки є порушеним і підлягає захисту у спосіб, зазначений в позовній заяві.

Положеннями укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що строк позовної давності для всіх грошових зобовязань позичальника складає три роки (п.6.5 договору). Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

В постанові від 02.09.2015р. по справі №2-1085цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

При дослідженні матеріалів цивільної справа №2314/5672/12,провадження №2/711/128/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в (3 томах) по якому було судом 20.05.2013 року прийнято рішення та позов задоволено. В даній справі відповідно до додатку до позовної заяви розрахунку заборгованості №11-7/177 від 28.04.2010 року (том№1арк.спр.10) загальна сума боргу станом на 28.04.2010 року складала 80954,17 дол.США,в еквіваленті по курсу НБУ-641634,66грн.Сума по тілу кредиту не погашалася. Боржник сплачував частково і не щомісяця лише проценти за користування кредитом.В пункті 3 розрахунку відображено,що сума боргу за відсотками складає 10209,16 дол.США,за період з 02 лютого 2009 року по 27 квітня 2010 року. Враховуючи тривалий час розгляду справи,позивач 27.09.2012 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог(том.№1арк.спр.200-203) де вказана загальна сума боргу 109152,88 дол.США в еквіваленті складала 872458,97грн.,заборгованість по процентам була за період з 01 квітня 2009 року по 25 вересня 2012 року. В розрахунку заборгованості від 26.09.2012 року (том.№1 арк.спр.204) також вказано період заборгованості по процентах з 01.04.2009 року.

10.10.2012 року у вищезазначеній справі позивачем було додатково подано заяву про уточнення позовних вимог (том.№1 арк.спр.226-230),де загальна сума боргу по кредитному договору складала 117775,53 доларів США,в еквіваленті 941379,81грн.Враховуючи вартість майна ,банк просив стягнути лише 83812,38.,в еквіваленті становило 669912,35грн. ,з них борг по процентах складав 13199,51 долар США,в еквіваленті105503,68грн. за період з 01 квітня 2009 року по 02.09.2010 року.Додаток до заяви- розрахунок заборгованості від 08.10.2012 року №11-09/1372(том.1арк.спр.231) містив аналогічні суми та періоди. В заявах про уточненення позовних вимог та розрахунках змінено календарні дати,зменшено період боргу по процентах з 02 лютого 2009 року по 01 квітня 2009 року,так як внесені суми в сумі 200,10 дол.США 26.02.2010 року, 27.04.2010 року в сумі 430,00дол.США та остання сума 19.09.2011 року 1000,00 дол.США,які були зараховані на погашення платежів по процентах за період лютий-березень місяці 2009 року.

В матеріалах даної справи є виписки з рахунків в ( том. № 2 на арк. спр. 41 ), а саме виписка банку за період 05.01.2010р.-26.09.2012р. про прострочені відсотки, про часткове погашення прострочених процентів в сумі 200,10 дол.США 26.02.2010 року, 27.04.2010 року в сумі 430,00дол.США та останньої суми 19.09.2011 року 1000,00дол.США ,після якої ОСОБА_3 припинив виконувати зобов»язання за договором ,з якою сторони ознайомлені та не заперечували проти внесення даних платежів ОСОБА_3 на час розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді справи звернення стягнення на предмет іпотеки судом були детально вивчені та дослідженні оригінали кредитного договору,іпотечних договорів,виписки з рахунків,копії видаткових ордерів,а також оглянуто та вивчено платіжний документ,що підтверджував платіж від 19.09.2011 року в сумі 1000,00 доларів США і був оцінений як доказ що свідчить про здійснений боржником платіж. Під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідач та третя особа під сумнів даний платіж не ставили та будь-яких заперечень з цього приводу в період розгляду справи та в скаргах до судів апеляційної та касаційної інстанції не надходило,рішення суду набрало законної сили.

Верховний суд в постанові від 08.11.2017 по справі №6-2891 цс16 висловив наступну правову позицію стосовно переривання строку позовної давності:

«Відповідно до частин першої,третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії,що свідчить про вчинення нею свого боргу або іншого обов»язку;після переривання перебіг позовної давності починається заново.Правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторі у справі,якщо в останніх є докази , що підтверджують факт такого переривання. До дій,що свідчать про визнання боргу або іншого обов»язку ,можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати,зокрема,часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/ або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов»язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії,що свідчать про визнання лише певної частини(чи періодичного платежу),то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших(невизнанних)частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов»язання вважається таким,що перериває перебіг позовної давності лише за умови,якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Відповідно до ст.257 ЦК УкраЇни ,загальний строк позовної давності становить три роки, а тому суд вважає ,що відповідно з часу направлення претензій 10 вересня 2009 року та 08 лютого 2010 року до дати останнього плате 19 вересня 2011 року трирічний термін не сплив. Термін повернення кредиту ОСОБА_3 був визначений умовами Договору 05тим липня 2017 року і судовим рішенням в цивільній справі №2314/5672/12,провадження №2/711/128/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.05.2013 року,учасником розгляду якої був в тому числі й ОСОБА_3, було встановлено,що порядок сплати процентів за Договором кредиту був визначений без наявності графіка,а тому суд вважає ,що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором 14 лютого 2014,раніше ніж закінчився трирічний строк передбачений ст.257 ЦК України,а тому твердження представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_2О про пропуск строку позовної давності є необґрунтованим.

Суд вважає ,що борг станом на 19 вересня 2011 року був визнанний боржником і ця обставина була встановлена судовим рішенням від 20 травня 2013 року й відповідно ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню.

Також посилання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 на ту обставину ,що квитанція від 19 вересня 2011 року була підписана не ОСОБА_3, було підтверджено висновком- почеркознавчої експертизи. На думку суду,що дії направлені на визнання свого боргу можуть бути вчинені не тільки безпосередньо боржником,а і третьою особою. Тому факт внесення зазначеної суми не оспорювався ОСОБА_3 безпосередньо в банківську установу і не може бути спростований лише доведенням факту,що він не підписував квитанції.Оскільки факт підпису її іншою особою не спростовує внесені в неї дані,що саме ОСОБА_3 здійснив даний платіж,особа якого відповідно до вимог ст. 64 Закону України «Про банки і банківську дяльність» була встановлена при здійсненні даної касової операції,про що внесені були відповідні дані у квитанцію. А тому, суд вважає, що зокрема вказує на визнання ОСОБА_3 станом на 19.09.2011 року боргу перед банком,а тому суд вважає що позивачем не було пропущено строки позовної давності.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Судом встановлено, що кредитним договором передбачено обовязок позичальника повернення кредиту шляхом щомісячних платежів рівними частинами, починаючи з серпня 2009р.. Остаточним терміном повернення кредиту є 05.07.2017р. (п.1.2 кредитного договору).

За таких обставин умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу).

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК).

За таких обставин, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Саме така правова позиція викладена у постановах ВСУ від 19.03.2014р. у справі №6-20цс14, від 07.10.2015р. по справі №6-263цс15, від 03.02.2016р. по справі №6-18цс15, від 06.04.2016р. по справі №6-2520цс15 та інших.

В постанові від 27.01.2016р. по справі №6-990цс15 ВСУ виклав правову позицію, відповідно до якої зазначив, що предявляючи вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК змінює строк виконання основного зобовязання і зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Згідно ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 651 ЦК передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що у разі будь-якого невиконання позичальником умов цього договору породжує у банку право достроково відкликати кредит, що у свою чергу створює для позичальника обовязок достроково погасити заборгованість за кредитом в повному обсязі та сплатити всі інші платежі. Сторони підтвердили, що дострокове відкликання кредиту не є односторонньою зміною умов цього договору (п.2.1.4 кредитного договору). З аналізу п.2.1.4, 2.2.1, 2.3.1 кредитного договору вбачається, що під словосполученням «відкликання кредиту» мається на увазі предявлення вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором.

Пункти 2.3.2 та 3.3.1 кредитного договору передбачають виникнення у позичальника зобовязання про здійснення повного погашення кредиту протягом 30 календарних днів з моменту одержання вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів.

Проте, зазначені умови кредитного договору не скасовують інші його положення та не звільняють позичальника від виконання покладених на нього договором зобовязань, зокрема зі здійснення щомісячних платежів, нарахування процентів за період користування кредитом, а лише збільшують обсяг його зобовязань.

Пунктом 3.2.2 кредитного договору передбачено право банку достроково стягнути з позичальника кредит, процентів та інших платежів у разі порушення позичальником умов цього договору. Право вимагати дострокового повернення кредиту та право дострокового стягнення кредиту не є тотожними поняттями, оскільки перше право може бути реалізоване кредитором самостійно, а друге лише за участю третіх осіб і реалізується на підставі судового рішення, виконавчого напису нотаріусу тощо. Отже передбачене п.3.2.2 кредитного договору право банку достроково стягнути з позичальника кредит та суму нарахованих процентів і інших платежів існує окремо і діє протягом усього часу дії договору, тобто до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань (п.8.1 кредитного договору).

Отже, направлення позивачем відповідачам письмових листів-претензій з вимогою достроково повернути кредитні кошти є реалізацією банком одного з передбачених договором прав на дострокове повернення кредитних коштів, але ж зазначені дії не свідчать про те, що позивач змінив строки дії кредитного договору і в односторонньому порядку змінив його умови.

Суд вважає, що право позивача звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту існує протягом усього часу дії кредитного договору і не змінилося через невиконання позичальником вимог кредитора про добровільне дострокове повернення кредиту.

За таких обставин твердження представника відповідача ОСОБА_2 що листом-претензією від 10.09.2009р. та від 08.02.2010р. позивач змінив строки дії кредитного договору, оскільки змінив строк виконання основного зобовязання за кредитним договором, є помилковими, оскільки в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК).

У зв'язку з наявністю зобовязання позичальника повертати кредитні кошти щомісячними платежами, то починаючи з 25.08.2009р. ОСОБА_3 мав щомісяця здійснювати повернення суми кредиту в розмірі 722дол. (69200дол./95місяців + останній платіж 610дол.) та сплачувати проценти, розмір яких мав обчислюватись відповідно до залишку суми кредиту (п.1.5.1.2 кредитного договору).

Розмір щомісячного платежу на повернення кредиту встановлений рішенням суду від 20.05.2013р., відповідно до якого судом встановлено, що за період з 01.09.2009р. по 28.04.2010р. розмір простроченої заборгованості за кредитом складає 5776дол.. Враховуючи, що позичальник зобов'язаний був здійснити за цей період 8 платежів, відповідно до п.1.2 кредитного договору, то розмір щомісячного платежу складає 722дол. на місяць. Тож на підставі ч.3 ст.61 ЦПК суд вважає зазначену обставину доведеною.

Відповідно до ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що також передбачено п.6.5 кредитного договору. Позивач звернувся з зазначеним позовом до суду 14.02.2014р., отже позовні вимоги, що стосуються платежів, які мали бути здійснені позичальником до 14.02.2011р., заявлені поза межами строків позовної давності.

За період з 25.08.2009р. по 14.02.2011р. ОСОБА_3 мав здійснити 18 платежів по 722дол., що складає 12996дол.. Тому, вимога позивача про повернення суми кредиту в розмірі 69300дол. підлягає частковому задоволенню в межах суми 56304дол.США. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 14.03.2011р. по 28.08.2013р. в розмірі 21312,06дол. та пені за період з 12.04.2015р. по 12.04.2016р. в розмірі 514869 грн. 65коп. заявлені в межах строків позовної давності, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, загальна сума позовних вимог, що підлягають задоволенню складає 77616,06дол. х 2557,0599 за 100 доларів США (56304дол.+21312,06дол.+514869грн.65 коп.), що станом на 12.04.2016р. (дата уточнення позовних вимог від 12.04.2016 року (арк.спр.176-178 том№2) еквівалентно 2 499 558,81грн.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (п.24 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5).

Не є строком для захисту порушеного права строк поруки. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВСУ від 11.11.2015р. по справі №6-2056цс15, від 09.09.2015р. по справі №6-933цс15.

Судом встановлено, що у зв'язку з простроченням позичальником виконання зобовязання позивач заявив відповідачам вимогу (листи-претензії від 10.09.2009р., від 08.02.2010р.) про дострокове повернення кредиту та процентів з його користування, яка залишилась відповідачами без виконання.

Заявляючи вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів за його користування позивач реалізував своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК та п.3.2.2 кредитного договору, змінив строки виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, а відтак шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя починає спливати з дати, зазначеної у першій претензії, тобто з 10.10.2009р. і закінчується 10.04.2010р..

А тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 необхідно відмовити ,оскільки порука ОСОБА_4 припинилася.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягають частковому задоволенню ,а саме стягненню з ОСОБА_3 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06.07.2007р. тіло кредиту в сумі 56304 доларів США, що еквівалентно 1439727 гривень, відсотки в сумі 21312,06 доларів США,що еквівалентно 544962,16гривень, пеня в сумі 514869гривень 65 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Задоволені позовні вимоги позивача в розмірі 77616,06дол. (56304дол.+21312,06дол.+514869грн.65 коп.), що станом на 12.04.2016р. становить в розмірі 2499558,81грн.,що становить 88,27% від заявлених позовних вимог.

А тому, до стягнення з ОСОБА_3 підлягає судовий збір на користь позивача в розмірі 3225,39грн. сплачений позивачем при подачі позовної заяви(сплачено судовий збір в розмірі 3654,00грн.).

На підставі ст.ст. 16, 509,526,530,1049,1050,1054 ЦК України та керуючись ст.ст. керуючись ст.ст.4, 5, 7, 12-13,82, 89, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06.07.2007р. тіло кредиту в сумі 56304 доларів США, що еквівалентно 1439727 гривень, відсотки в сумі 21312,06 доларів США,що еквівалентно 544962,16гривень, пеню в сумі 514869гривень 65 копійок,а всього стягнути заборгованість в сумі 2 499 558,78грн (два мільйони чотириста девяносто дев'ять тисяч пятсот пятдесят вісім гривень сімдесят вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 3225,39грн.

Решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 30 днів. Апеляційна скарга безпосередньо подається до апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_8