30 жовтня 2019 року Волноваський районний суд Донецької області
у складі: головуючого - судді Мохова Є.І.,
при секретарі - Бридні О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням
Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що їй на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 21.10.1996 року належить жилий будинок АДРЕСА_1 . В належному їй будинку в якості наймача 06.07.2010 року був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 29.05.2013 року була зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З травня 2014 року по теперішній час відповідачі в належному їй будинку не проживають без поважних причин. Вони вибули на постійне місце проживання в м.Докучаєвськ Донецької області, який є тимчасово окупованою територією, тому зв`язок з ними відсутній. Реєстрація відповідачів в будинку позбавляє її можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальні послуги. Тому просила визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в належному їй будинку.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачів.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не повідомили, тому суд визнає причину неявки відповідачів неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивачці згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 21.10.1996 року належить жилий будинок АДРЕСА_1 .
06.07.2010 року в належному їй будинку в якості наймача був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
29.05.2013 року в належному їй будинку була зареєстрована його співмешканка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З травня 2014 року по теперішній час відповідачі в належному відповідачці будинку не проживають без поважних причин. Вони вибули на постійне місце проживання в м.Докучаєвськ Донецької області, який є тимчасово окупованою територією, тому зв`язок з ними відсутній.
Факт того, що відповідачі не проживають в зазначеному будинку з травня 2014 року, підтверджено актом обстеження комісії Ново троїцької селищної ради Волноваського району від 18.07.2019 року.
Реєстрація відповідачів у належному позивачці будинку та їх фактичне не проживання позбавляє позивачку можливості отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставними та підлягають задоволенню, оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими в житловому будинку, який належить на праві приватної власності позивачці, не проживають в ньому з травня 2014 року, їх відсутність не пов`язана із поважними причинами тому наявні підстави для визнання їх таким, що втратили право користування житловим приміщення.
На підставі ст.ст. 71, 72, 107, 150 ЖК України, 317, 319, 391, 386 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 89, 137,141, 252, 253, 263,264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення через Волноваський районний суд.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи №221/ в архіві Волноваського районного суду Донецької області.

Суддя Мохов Є.І.

3