Номер провадження: 22-ц/813/4875/19
Номер справи місцевого суду: 522/4201/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному провадженні в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складено 07.02.2019 року

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , зазначаючи у якості третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_1 зазначає, що 28.09.2017 року о 17 год. 05 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобілі «ЗАЗ» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіль «Сітроен» д/н НОМЕР_2 , під керуванням позивача, отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 28.12.2017 року складеного ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» розмір матеріального збитку спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля «Сітроен» д/н НОМЕР_2 складає 202 850 грн. Суму страхового відшкодування, з вираховуванням франшизи, у розмірі 99 000 грн. було сплачено ОСОБА_1 страховою компанією.

Таким чином, для повного відшкодування завданої шкоди ОСОБА_2 повинен сплатити на користь позивача НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 850 99 000 = 103 850) грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 57017 грн. 33 коп., а також судові витрати у розмірі 1038 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при недоведеності та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом було розглянута справа та ухвалено рішення за його відсутності, часткове визнання позову його представником на суму 57017,33 грн. не відповідає обставинам, сума матеріального збитку дорівнює ринкову вартість ушкодженого автомобілю, а також судом не було вирішено клопотання, яке було заявлено відповідачем про призначення експертизи, всі ці порушення є підставою для скасування рішення суду.

У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначає, що твердження зазначені в апеляційній скарзі є надуманими, необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, відповідач намагається уникнути відповідальності за спричинені збитки, висновки суду повністю відповідають обставинам справи, судом були правильно застосовані норми матеріального права та не допущені порушення процесуального права, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним норм не в повній мірі, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суд виходив з того, що вина ОСОБА_2 в скоєні дорожньо-транспортної пригоди доведена, відповідно до висновку експерта вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача складає 198736 грн. 83 коп., з урахуванням того, що страховою компанією було відшкодовано 99 000 грн., та приймаючи до уваги, що вартість автомобіля після ДТП складає 42 719 грн. 51 коп., суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відшкодуванню підлягає шкода у розмірі 57 017 грн. 33 коп. (198736,83 99000 42719,51), з таким висновком суду, колегія суддів погоджується в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що відшкодування збитків є одним із способів відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28.09.2017 року о 17 год. 05 хв. ОСОБА_2 в м. Одесі кут вул. Катерининської та вул. Базарна, керуючи автомобілем «ЗАЗ» д/н НОМЕР_1 , при проїзді регульованого перехрестя не виконав вимогу сигналу світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Сітроен» д/н НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 320 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, матеріалами справи встановлено та підтверджується, що на виконання ст.ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_1 від страхової компанії отримав страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн. (а.с. 7).

Крім того, ПАТ «Національною Акціонерною Страховою Компанією «Оранта» було надано розрахунок страхового відшкодування, завданого власнику транспортного засобу «Сітроен» д/н НОМЕР_2 , згідно з цим розрахунком вартість матеріального збитку складає 202 850,84 грн., а також встановлено дійсну вартість автомобілю 207677,96 грн. (а.с. 8).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 користувався автомобілем «Сітроен» д/н НОМЕР_2 правомірно, та саме він отримав від страхової компанії відшкодування у розмірі 99 000 грн.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-91цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, обов`язок винної особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива лише у разі, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідно до автотоварознавчого висновку експерта вартість матеріальної шкоди становить 198736,83 грн., ринкова вартість автомобіля «Сітроен», після ДТП складає 42719,51 грн. (а.с. 97-119).

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та стягнення з ОСОБА_2 користь позивача різниці між фактичною вартістю відновлювальних робіт та виплаченим страховим відшкодуванням, що складає 57017,33 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом розглянуто справу та ухвалено рішення за відсутності його та його представника, колегія суддів вважає безпідставними, з тих підстав, що відповідно до матеріалів справи в судових засіданнях приймав участь представник відповідача, та в судовому засіданні 30.11.2018 року була оголошена перерва для підготовки промови у судових дебатах до 28.01.2019 року, про що був сповіщений представник належним чином (а.с. 128-130).

Доводи апеляційної скарги про те, що представник відповідача визнав частково позов, не відповідає обставинам справи, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, з тих підстав, що в матеріалах справи міститься протокол судового засідання, а також диск, з записам судового засідання, яке відбувалось 30.11.2018 року, згідно з яким представник відповідача визнав позовні вимоги у розмірі 57017 грн. 33 коп. (а.с. 129).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги, що ринкова вартість автомобіля перевищує відновлювальний ремонт, колегія суддів вважає безпідставними, тому, що в матеріалах справи міститься висновок ПАТ «Національна Акціонерна Страхова Компанія «Оранта», згідно з яким дійсна вартість автомобілю 207677,96 грн., з урахуванням висновку експерта вартість відновлювального ремонту складає 198736,83 грн.

Також колегія суддів звертає увагу, на ту обставину, що апелянт, вважає, що вартість автомобіля складає 42 719 грн. 51 коп., однак ця сума, відповідно до висновку експерта, є ринковою вартістю автомобіля після ДТП, яка сталася з вини відповідача.

Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідачем заявлялось клопотання про проведення експертного дослідження, колегія суддів вважає необґрунтованим, з тих підстав, що відповідно до протоколу судового засідання від 30.11.2018 року, представником відповідача, наголошено, що клопотання відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 червня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець