Провадження № 6/742/42/19
Єдиний унікальний № 2-902/112-з-109
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді - Коваленка А.В., за участю секретаря судового засідання Риндя Л.А., представника заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки справу за заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», заінтересована особа:ОСОБА_2, про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред»явлення виконавчого документу,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року заявник звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа №2-902/11 від 05.12.2012 року виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області та поновлення строку для пред»явлення виконавчого документу до виконання.

Свої вимоги заявник аргументує тим, що 05 грудня 2012 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області видав виконавчий документ № 2-902/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредиту. При підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено, внаслідок чого було пропущено строки предявлення його до виконання.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, при цьому пояснив, що строк для пред»явлення виконавчого документу до виконання було пропущено у зв»язку неможливістю виявити відсутність вказаного виконавчого листа через велику кількість виконавчих листів.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов'язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, захист права повинен бути забезпечений судовими процедурами, які у свою чергу повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Пунктом 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За правилами ст.127 цього Кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути предявлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа №2-902/11 від 05.12.2012 року виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області та поновлення строку для пред»явлення виконавчого документу до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду з із вимогами про видачу дубліката документа та про поновлення строку для його виконання більше п"яти років після того, як сплив строк для предявлення його до виконання, що свідчить про пасивну позицію Стягувача, а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи (предявлення виконавчого документу, контроль, звернення в період виконання судового рішення до відповідного відділу виконавчої служби тощо) вказують на те, що він не вживав активних дій для реалізації своїх прав.

Єдиною підставою, на яку посилається заявник , яка на його думку є поважною причиною пропуску строку пред»явленя виконавчого документу до виконання, це значна завантаженість працівників банку.

На переконання суду, значна кількість справ, яка знаходиться на виконані у працівників банку не є поважною причиною пропуску строку пред»явлення виконавчого документу до виконання.

Інших доводів поважності строку пред»явлення виконавчого документу до виконання ні в заяві , а ні в судовому засіданні представником не зазначено.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що безпідставне поновлення строку предявлення виконавчого листа до виконання, призведе до порушення гарантованого права на справедливий суд та порушує принцип юридичної визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа №2-902/11 від 05.12.2012 року виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредиту та поновлення строку для пред»явлення виконавчого документу до виконання.

Керуючись ст.433, п.17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа №2-902/11 від 05.12.2012 року виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредиту та поновлення строку для пред»явлення виконавчого документу до виконання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В.Коваленко