Номер провадження: 22-ц/813/5893/19
Номер справи місцевого суду: 521/2571/14-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Палар ЛТД», ОСОБА_2

апелянт - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року про забезпечення позову, постановленупід головуванням судді Мазун І.А., -

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Палар ЛТД», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Одночасно позивач звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, обґрунтувавши її тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобов`язань по поверненню боргу за договором позики, тобто існує велика ймовірність того, що невжиття заходів забезпечення позовних вимог може призвести до неможливості виконати рішення суду.

В зв`язку з чим, позивач просив накласти арешт на будинок, загальною площею 223,1 кв.м., житловою 25,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , заборонити Малиновському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Малиновському районному відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області реєструвати місце проживання (тимчасового перебування) будь-яких осіб в будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року клопотання задоволено частково. Накладений арешт на будинок, загальною площею 223,1 кв.м., житловою 25,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2014 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Палар ЛТД», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволений. Стягнуто з ТОВ «Палар ЛТД», ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь позивача борг у розмірі 1225000 грн., також стягнуто з ТОВ «Палар ЛТД» та ОСОБА_2 витрати по платі судового збору у розмірі 1827 грн. з кожного.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», сторона, яка не приймала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваною ухвалою суду порушені права Банку подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом не з`ясовані дійсні обставини справи, чим порушені норми процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»зазначає, що суд накладаючи арешт не звернув уваги на той факт, що спірний будинок є предметом іпотеки за іпотечним договором від 22.11.2007 року, який було укладено між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2

Відзиву до суду надано не було.

В судове засідання, призначене на 30 жовтня 2019 року учасники справи не з`явились.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»в судове засідання не з`явився був сповіщений належним чином (а.с. 86).

Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 1 та ч 3 ст. 151 ЦПК України (у редакції 2004 року на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Палар ЛТД», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Під час розгляду даної справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на будинок, загальною площею 223,1 кв.м., житловою 25,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2014 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Палар ЛТД», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволений. Стягнуто з ТОВ «Палар ЛТД», ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь позивача борг у розмірі 1225000 грн., також стягнуто з ТОВ «Палар ЛТД» та ОСОБА_2 витрати по платі судового збору у розмірі 1827 грн. з кожного.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

ПАТ «Державний ощадний банк України» не належить до кола осіб, які приймали участь у справі, по якій було вжито судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна боржника.

ПАТ «Державний ощадний банк України» є іпотекодержателем нерухомого майна, на яке накладено арешт ухвалою суду в порядку забезпечення позову по цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»про те, що суд накладаючи арешт не звернув уваги на той факт, що спірний будинок є предметом іпотеки за іпотечним договором від 22.11.2007 року, який було укладено між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на цемайно і про зняття з нього арешту (п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року).

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Отже, в даному випадку ПАТ «Державний ощадний банк України» має право звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Інші доводи апеляційної скарги, які не є суттєвими, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 жовтня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк