22-ц/804/2918/19
221/3411/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/3411/19

Номер провадження 22-ц/804/2918/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року, у складі судді Писанець Н.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

В травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14205,60 грн. за кредитним договором № б/н від 26 липня 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2016 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів Банку додано до позовної заяви. Відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку на підставі п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, якими є повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів згідно з пунктом 2.1.1.12.1 договору. Відповідно до п.2.1.1.3.3 договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні терміну платежу. Згідно п.2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом, клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.1 договору клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позивальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 договору. Умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються і станом на 25 березня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 14205 грн. 60 коп., з яких: 665 грн. 67 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9567 грн. 84 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2819 грн. 44 коп. заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. 00 коп.; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 652 грн. 65 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з даним заочним рішенням, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. До позовної заяви позивачем додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Також зазначає, що не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалось відповідачем укладання чи не укладання кредитного договору, тому дані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться матеріалах справи, відповідачем не надано, інших умов та правил матеріали справи не містять.

Вказує, що на карту НОМЕР_1 зі строком дії до 04/20, яка в подальшому змінювалась зі строком дії до 10/21, відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмір 500 грн., який у подальшому змінено до 700 грн. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карти неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбані товари так й частково погашав заборгованість по кредиту. Дії з користуванням кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Суд першої інстанції, встановив, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, дійшов вірного висновку, що дана вимога підлягає задоволенню, проте помилково вирішив про відсутність боргу за тілом кредиту. З розрахунку заборгованості вбачається, що 01.04.2018 року вся сума за тілом кредиту остаточно вийшла на прострочку, а тому відображена в розрахунку в конці «тіло кредиту прострочене» і складає 665,67 грн. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржено, доказів належного виконання зобов`язання по сплаті кредиту відповідачем не надано.

Також зазначає, що матеріалами справи доведено наявність неналежного виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим кредитор має усі законні підстави для нарахування та стягнення неустойки та штрафів.

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України відповідачем ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду відзив не подано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.75), причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 26.07.2016 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 25.03.2019 року утворилась в розмірі 14205,60 грн. з яких: заборгованість за кредитом 0 грн. 00 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту 665 грн. 67 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 00 грн. 00 коп., заборгованість за пенею 9567 грн. 84 коп. та штрафні санкції в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина), 652 грн. 65 коп. штраф (процентна складова).

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У заяві позичальника, підписаній сторонами, яка додана до позовної заяви, від 26.07.2016 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Суд прийшов до висновку, що за таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також суд прийшов до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту 665 грн. 67коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 00 грн. 00 коп., заборгованість за пенею 9567 грн. 84 коп. та штрафні санкції в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина), 652 грн. 65 коп. штраф (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 26.07.2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також прийшов до висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти (тіло кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернуті.

З таким висновком апеляційний суд не може погодитися, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм цивільного права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути у тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту 665, 67 грн., пеню за прострочене зобов`язання 9567,84 грн., пеню за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. 2819,44 грн., та штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 652,65 грн. (процентна складова).

Приймаючи рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту 665, 67 грн., за пенею 9567,84 грн. та штрафних санкцій в сумі 500 грн. (фіксована частина), 652,65 грн. (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті. Крім того зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір від 26 липня 2016 року у вигляді заяви-анкети, не містить строку повернення кредиту.

Одночасно суд першої інстанції встановив, що між сторонами 26 липня 2016 року укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн., шляхом підписання відповідачем анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Але враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти (тіло кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернуті, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції допустив суперечливі висновки щодо вирішення заявлених банком позовних вимог.

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, згідно частини 1 статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями частин 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи 26 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ ( а.с.7).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 25.03.2019 року становить 14205,60 грн. з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 665 грн. 67 коп., заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання 9567 грн. 84 коп., заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 2819,44 грн., заборгованість по судовим штрафам 1152,65 грн. (а.с.5, 6).

З зазначеного розрахунку вбачається витрати клієнтом кредитних коштів становлять 480,41 грн., та з 01 жовтня 2016 року по 01 січня 2017 року щомісячно нараховувались відсотки, на загальну суму 185,26 грн., які погашені за рахунок кредиту.

Зазначені обставини підтвердила в апеляційному суді представник позивача, пояснив, що відповідачу був збільшений кредитний ліміт до 700 грн., та зазначену суму відсотків було погашено за рахунок кредитних коштів.

Факт зарахування банком на рахунок ОСОБА_1 кредитного ліміту на суму 500 грн., яким користувався відповідач користувався до 06 серпня 2016 року на підставі кредитної картки № НОМЕР_1 зі стром дії до квітня 2020 року, підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я відповідача ( а.с. 54, 55, 58).

З зазначеної виписки вбачається, що кредитний ліміт в сумі 500 грн. було встановлено 26 липня 2016 року. Даних про збільшення кредитного ліміту до 700 грн., на що посилається позивач, не міститься як у зазначеній виписці, так і не підтверджено матеріалами справи.

З цієї виписки по рахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитом становить 480,41 грн.

При цьому матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем кредитних коштів в сумі 480,41 грн., а від так суд першої інстанції зробив хибний висновок про повернення ОСОБА_1 отриманих та використаних позичальником коштів (тіла кредиту), відмовив з цих підстав у задоволенні позову.

Відповідачем отримана кредитна картка, яка використовувалась ним впродовж терміну своєї дії, який не сплинув на час розгляду справи, він користується грошовими коштами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом підлягають частковому задоволенню, та стягненню з відповідача заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у сумі 480,41 грн.

Надходячи такого висновку, апеляційний суд приймає до уваги, що банком здійснено списання процентів за використання кредитного ліміту: 01 жовтня 2016 року в сумі 31,92 грн., 01 листопада 2016 року в сумі 41,23 грн., 01 грудня 2016 року в сумі 49,80 грн., 01 січня 2017 року в сумі 62,31 грн., на загальну суму 185,26 грн., яка погашена за рахунок кредиту.

Отже, такими діями банк штучно збільшив заборгованість за кредитом до 665,67 грн. (480,41 грн. + 185,26 грн. = 665,67 грн.).

В задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідача нарахованої пені за прострочене зобов`язання 9567,84 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 2819,44 грн, штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 652,65 грн належить відмовити з огляду на наступне.

З наданого позивачем розрахунку (а.с.5,6) вбачається, що пеня Банком нараховувалась з 1 жовтня 2016 року.

Проте 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року м. Волноваха Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Волноваха Донецької області.

Оскільки період нарахування пені визначений після 14 квітня 2014 року, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів з відповідача не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», сплатило судовий збір в розмірі 1 921 грн. (а.с. 1), апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 480,41 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 65,33 грн.

При подані апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 881 грн. 50 коп. (а.с.47), апеляційна скарга задоволена частково на суму 480,41 грн, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 97,96 грн.

Таким чином на відшкодування витрат по сплаті судового збору з відповідача належить стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 163 гривні 29 копійок пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 липня 2016 року в сумі 480 (чотириста вісімдесят) гривень 41 копійку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 163 (сто шістдесят три) гривні 29 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Л.М.Кочегарова