Справа № 347/343/16
Провадження № 22-ц/4808/936/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Гордієм В.І. 22 березня 2016 року в м. Косові у справі за позовом ОСОБА_3 до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права на спадщину за законом.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_5 . За життя мати і батько заповіту не складали, а тому майно, яке залишилося після їх смерті, успадковується за законом відповідно до ЦК України.

Спадкове майно складається із житлового будинку та господарських споруд в с АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а саме: житловий будинок загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., літню кухню, стайню, дворову вбиральню, що знаходяться за адресою: с АДРЕСА_1 .

Рішенням Косівського районного суду від 22 березня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

На дане рішення суду 18.06.2019 року представник ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі у справі) ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2016 року у справі №344/4037/16-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та вирішено стягнути з останнього на користь позивача 134252,97 грн. боргу, інфляції, трьох процентів річних та 1349,91 грн. судового збору. Виконавчі листи згідно даного рішення були пред`явлені до виконання, відкрито виконавче провадження. На даний час державним виконавцем здійснюється пошук майна боржника.

В ході виконавчих дій встановлено, що житловий будинок з господарським спорудами в АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований боржник, належить на праві власності його братові ОСОБА_3 на підставі рішення Косівського районного суду від 22 березня 2016 року про задоволення його позову про визнання права на спадщину за законом.

Апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дослідив, кола спадкоємців, не з`ясував, хто крім ОСОБА_3 прийняв спадщину або відмовився від її прийняття, не перевірив наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

На його думку судом не враховано, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 являється сином спадкодавців, тобто являється спадкоємцем першої черги після смерті матері і батька. Згідно довідки Городянської сільської ради №294/02-12 від 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 був зареєстрований в будинку, що свідчить про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері і батька, і йому належить 1/2 будинку.

Крім того, у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відповідною відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Зазначає, що наведене впливає на права та інтереси ОСОБА_1 як стягувача у виконавчому провадженні щодо стягнення коштів з ОСОБА_6 , оскільки виконання рішення про стягнення грошових коштів може бути здійснено за рахунок спадкового майна, яке фактично прийняв ОСОБА_6 після смерті батьків. При цьому про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо тільки з ухвали Івано-Франківського міського суду від 15.05.2019 року у справі №344/7015/19 за його скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Просить скасувати рішення Косівського районного суду від 22 березня 2016 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами як спадкоємця після смерті його батьків. Апеляційну скаргу вважає необґрунтованою та такою, що ґрунтується на припущеннях. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник відповідача Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, попередньо надіслали на адресу апеляційного суду заяву, в якій зазначили, що поданий позов підтримують в повному обсязі, просять справу розглядати без участі сільської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.07.1993 року (а.с. 5).

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 14.09.2009 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 08.12.2014 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Встановлено також, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Довідки Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 23.12.2015 року №456 (а.с. 9).

Згідно копії Довідки Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 04.01.2016 року №3 ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 і являється постійним жителем с. АДРЕСА_1 Франківської області (а.с. 10).

Відповідно до копії Виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №39 від січня 2011 року в АДРЕСА_2 згідно архівних даних станом на 15.12.2015 року в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності не зареєстровано (а.с. 11).

28.12.2015 року на замовлення ОСОБА_3 було виготовлено Технічний паспорт на житловий (садибний) будинок АДРЕСА_2 (а.с. 12-17).

Згідно копії Висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного 29.12.2015 року ТОВ «Буковина-Експерт» на замовлення ОСОБА_3 , ринкова вартість житлового будинку «А» (загальною площею 80,7 кв.м.), господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б», стайні «В», дворової вбиральні «Г», що належать ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 з метою обчислення доходу для оформлення спадщини (без врахування ПДВ) становить 49830,00 грн. (а.с. 8).

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_6 був зареєстрований у спірному будинку, фактично прийняв спадщину після смерті матері і батька і йому належить 1/2 спадкового майна, а оскільки він є кредитором останнього за рішенням суду про стягнення коштів, то вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та інтереси.

Однак з такими доводами апеляційний суд погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Судом встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення коштів. Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 08.09.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Квочак Л.Т., в сумі 76496 грн., інфляційні втрати в сумі 50999,28 грн., 6757,69 грн. 3% річних, а всього 134252,97 грн., та 1349,91 грн. судового збору (а.с. 36).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.06.1991 року ОСОБА_6 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 40).

Із викопіровки паспорта громадянина України та копії листа Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 11.12.2018 року №294/02-12 вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований у будинку в АДРЕСА_1 , який належав його батьку (а.с. 38-39, 41).

Разом з тим, посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті матері і батька і йому належить 1/2 будинку АДРЕСА_2 є безпідставними.

Виходячи з аналізу наведених вище норм права, для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не достатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Однак, матеріали справи не містять доказів постійно проживання боржника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а з наданої апеляційному суду копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04.07.2019 року по справі №344/7015/19 за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Косівського районного відділу Державної виконавчої служби Сіреджука І.О. вбачається, що боржник ОСОБА_6 тривалий час відсутній по місцю своєї реєстрації в с. АДРЕСА_1 району Івано-Франківської області і місце його перебування невідоме.

Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №171127289 від 20.06.2019 року, право власності на спірний житловий будинок на підставі рішення суду від 22.03.2016 року зареєстроване за ОСОБА_3 одноосібно 04.04.2016 року (а.с. 50), тобто до ухвалення Івано-Франківським міським судом рішення про стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 .

Наведене спростовує посилання апелянта на те, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 про визнання права на спадщину за законом вирішувалися питання про його права, свободи та інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, проаналізувавши предмет та підстави позову, обставини, на які посилається апелянт, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 на рішення Косівського районного суду від 22 березня 2016 року слід закрити.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381, 389-390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права на спадщину за законом - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 19 липня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко