Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 299/2546/15-ц

провадження № 61-19906св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Фанчиківська сільська рада Виноградівського району Закарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обґрунтовувала тим, що з 03 березня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Дітей від шлюбу немає.

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_2 та квартири на АДРЕСА_3 .

У шестимісячний строк після смерті чоловіка вона подала заяву про прийняття спадщини, але пізніше дізналася про існування заповіту, посвідченого 07 квітня 2008 року секретарем Фанчиківської сільської ради, згідно якого її чоловік ОСОБА_4 заповів усе своє майно ОСОБА_2

Чоловік помер від онкологічного захворювання і до смерті неодноразово говорив, що все майно залишиться їй, просив наглядати за майном, зберігати його в цілісності і про заповіт нічого не згадував, так як його не вчиняв, не підписував і не ставив свій підпис у журналі нотаріальних дій. Крім того, заповіт не містить відомостей про присутність не менш як двох свідків і в ньому відсутні відомості про роз`яснення положень законодавства щодо нікчемності заповіту, що вказує на його укладення з порушенням вимог щодо форми заповіту.

Посилаючись на наведене, просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 07 квітня 2008 року секретарем виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області Сусик Г. Д. та зареєстрований у реєстрі за № 183.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Виноградівського районного суду від 28 вересня 2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фанчиківської сільської ради про визнання заповіту недійсним закрито з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

Закриваючи провадження, суд виходив із того, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав Виноградівський районний суд Закарпатської області 01 лютого 2013 року ухвалив рішення, яке набрало законної сили 13 березня 2013 року.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року ухвалу Виноградівського районного суду від 28 вересня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд зазначив, що в іншій справі про визнання заповіту недійсним, в якій Виноградівський районний суд 01 лютого 2013 року ухвалив рішення, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги іншими обставинами.

Рішенням Виноградівського районного суду від 27 січня 2017 року у складі судді Кашуби А. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що спірний заповіт був підписаний особисто ОСОБА_4 , форма заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним, а тому дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання його недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року рішення Виноградівського районного суду від 27 січня 2017 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 07 квітня 2008 року секретарем виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області Сусик Г. Д. та зареєстрований у реєстрі за № 183, визнано недійсним.

Пославшись на новий експертний висновок, апеляційний суд вважав, що ОСОБА_4 не підписував оспорюваний заповіт, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, форма заповіту не відповідає вимогам статті 1247 ЦК України, у зв`язку з чим визнав його недійсним на підставі частини другої статті 1257 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Врахувавши висновок криміналістичної експертизи, складений судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 02 червня 2016 року, суд не прийняв до уваги і не мотивував підстави відхилення висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 10 травня 2011 року, на підставі якого прийнято рішення Виноградівським районним судом Закарпатської області від 01 лютого 2013 року та ОСОБА_1 відмовлено у позові.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання недійсним заповіту.

Витребувано зазначену справу з Виноградівського районного суду Закарпатської області..

Зупинено виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 299/2546/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 03 березня 1990 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Дітей від шлюбу немає.

07 квітня 2008 року секретарем Фанчиківської сільської ради посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Спадкова маса складається з житлового будинку на АДРЕСА_2 квартири на АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 у шестимісячний строк після смерті чоловіка подала заяву про прийняття спадщини.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 , Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання заповіту недійсним у справі № 2-19/11 із підстав недоведеності позивачем, що ОСОБА_4 у момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що оспорюваний заповіт від 07 квітня 2008 року її чоловік ОСОБА_4 не підписував і не ставив свій підпис у журналі нотаріальних дій, заповіт не містить відомостей про присутність не менш як двох свідків, в ньому відсутні відомості про роз`яснення заповідачу положень законодавства щодо нікчемності заповіту, що вказує на його укладення з порушенням вимог щодо форми заповіту, а тому просила визнати його недійсним. Як на підставу своїх вимог послалась на норми статей 203, 215, 1257 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У частині першій статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно висновку експерта від 02 червня 2016 року № 1635 за результатами проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи у примірнику заповіту від імені ОСОБА_4 від 07 квітня 2008 року та в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» під № 183 у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Фанчиківської сільської ради за 2008 рік, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з намаганням наслідувати справжні підписи ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції було витребувано та оглянуто в судовому засіданні цивільну справу № 2-19/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання заповіту недійсним, в якій рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судом було враховано висновок експертизи від 10 травня 2011 року № 855, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, якою встановлено, що підпис в графі «Підпис» нижче запису «Заповіт мною прочитаний вголос» заповіту ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 від 07 квітня 2008 року, посвідченого секретарем виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, виконаний ОСОБА_4 . Характер прояву виявлених діагностичних ознак почерку свідчить про їх постійний характер природного походження, пов`язаний, імовірно, з віковими змінами виконавця.

Встановлені судовим рішенням у вищезазначеній справі обставини відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), мають преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи.

З урахуванням наведеного, встановлених обставин та зібраних у справі доказів, у тому числі показань свідків, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що волевиявлення ОСОБА_4 скласти заповіт на користь ОСОБА_2 було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Що стосується позовних вимог в частині дотримання вимог законодавства при посвідченні заповіту, колегія виходить із такого.

Стаття 1251 ЦК України передбачає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Враховуючи положення статті 1 Закону України «Про нотаріат», до системи нотаріату України входять посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють визначене законодавством коло нотаріальних дій у населених пунктах, де немає нотаріусів.

Предметна компетенція органів місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій визначена Законом України «Про нотаріат». Відповідно до статті 37 цього закону (у редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), органи місцевого самоврядування уповноважені вчиняти у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретних).

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування) нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Суд першої інстанції встановив, що обов`язок складати і посвідчувати заповіти у Фанчиківській сільській раді Виноградівського району Закарпатської області покладено на секретаря селищної ради Сусик Г. Д.

Правила посвідчення заповітів визначено положеннями пункту 1.4. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Вищевказаним порядком визначено передумови, за наявності яких посвідчення має відбуватися за обов`язкової присутності не менш як двох свідків: це має місце, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що заповіт від 07 квітня 2008 року складався за особистим зверненням ОСОБА_4 , дієздатність якого була перевірена, на виконання вимог статті 1247 ЦК України та пункту 1.4. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування оспорюваний заповіт містить вказівку на місце та дату його складання, перед підписом від імені заповідача ОСОБА_4 присутній запис останнього про те, що заповіт прочитаний ним вголос, заповідачу роз`яснено зміст статті 1241 ЦК України, заповіт складено у двох примірниках, зареєстровано у Реєстрі нотаріальних дій за № 183, дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1257 ЦК України, для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

При цьому, суд правильно зазначив, що посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України) у разі, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, а також, коли посвідчення заповіту здійснюється іншою посадовою, службовою особою.

Суд першої інстанції встановив, що підстав для посвідчення заповіту ОСОБА_4 від 07 квітня 2008 року з умовою обов`язкової присутності не менш як двох свідків не було з огляду на відсутність даних про те, що заповідач мав такі фізичні вади, які за станом здоров`я перешкоджали йому самостійно ознайомитись зі змістом заповіту.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позов та визнаючи недійсним оспорюваний заповіт, суд апеляційної інстанції вказаних положень не врахував, переоцінив докази, які належним чином були оцінені судом першої інстанції, та, поклавши в основу свого рішення висновок експерта від 02 червня 2016 року № 1635 за результатами проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи, не звернув увагу на те, що висновок експерта є лише одним із доказів і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Крім того, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_4 не укладав та не підписував спірний заповіт, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, апеляційний суд не врахував і те, що преюдиційним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 2013 року у справі № 2-19/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання заповіту недійсним встановлено і не спростовано факт підписання ОСОБА_4 оспорюваного заповіту.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416, 417, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року скасувати.

Рішення Виноградівського районного суду від 27 січня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

В. І. Журавель Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук