Провадження № 2/761/748/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.,

за участю :

секретаря судового засідання - Чугаєвої І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи

Служба у справах дітей

Шевченківської районної в місті Києві

державної адміністрації - Бурко Ж.М.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини.

Ухвалою судді від 06.11.2017 року відкрито провадження у справі.

Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року.

У зв`язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року.

Ухвалою від 28.03.2018 року справу було призначено в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.01.2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини. 02.04.2017 року до позивачки звернулась мати відповідача ОСОБА_6 для зустрічі з її онукою, позивач не заперечила, але за спливом двох днів відповідач повідомив, що немає наміру повертати дитину. Тому позивач просила суд негайно відібрати дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_4 та передати дитину ОСОБА_3 , стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач і відповідач.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано, визначено місце проживання їх дитини разом з позивачем, стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини.

Дніпровське управління поліції ГУНП у м. Києві листом від 26.06.2017 року повідомило позивача про розгляд в судовому порядку питань щодо опіки малолітньої дитини.

Як пояснив у відзиві на позовну заяву представник відповідача, починаючи з 17.11.2014 року дитина фактично проживала з батьком, знаходилась на його утриманні. Інколи на нетривалий час дитину забирала позивачка, проте, попри присутність доньки продовжувала вести розгульний спосіб життя, не слідкувала за станом здоров`я дитини. Викладене в позові не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, дитина на той час хворіла і потребувала активного лікування.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.. 155 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст. 161 СК України).

Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам (ч.1 ст. 162 СК України).

Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації перевірив обставини, що виникли в даній справі та у своєму висновку від 21.05.2018 року підтвердив, що дійсно дитина на цей час проживає з батьком за адресою : АДРЕСА_1 , дитина забезпечена належними умовами для проживання та повноцінного розвитку, батько в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки, а мати дитини не надала ніяких доказів щодо участі її у вихованні, розвитку та оздоровлення дитини. Доказів, що відбулось викрадення дитини не найшли свого підтвердження. Тому комісія не підтримує позовну заяву ОСОБА_3 про відібрання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачем не доведено факту викрадення дитини, а Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації підтвердив, що дитина проживає з батьком за адресою : АДРЕСА_1 , який в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки та забезпечує належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини, а позивачка не надала ніяких доказів щодо участі її у вихованні, розвитку та оздоровлення дитини, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 155, 157, 161, 162 СК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 06.06.2019 року.

Суддя