Номер провадження 2/229/338/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області в особі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Цукаревій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Ясинуватського району Донецької області, третя особа: Авдіївська державна нотаріальна контора про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2019 року позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 селищної ради Ясинуватського району Донецької області, про визнання права власності.

Мотивує свій позов наступними обставинами. Вона, 17 січня 1958 року уклала шлюб з ОСОБА_3. (Копія свідоцтва про одруження додається до позовної заяви).

В період цього шлюбу, 20 червня 1958 року на ім'я ОСОБА_3 було укладено Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право особистої власності.

Згідно цього договору подружжю ОСОБА_3 була надана земельна ділянка площею 825 кв.м., за адресою с.Очеретине вул.Маяковського 32 для будівництва житлового будинку.

Згідно довідки виконкому ОСОБА_2 селищної ради № 3124 від 01 листопада 2018 року адреса домоволодіння ОСОБА_3 яка раніше була сел.Очеретине, вул.Маяковського 32, змінена на сел.Очеретине, вул.Маяковського 30. (Копія Довідки додається до позовної заяви).

Вона спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_3 на виділеній земельній ділянці за спільні кошти збудували житловий будинок для своєї сім'ї.

Згідно акту про завершення будівництва та введення в експлуатацію від 21 червня 1979 року, зазначений будинок з 2-х кімнат, житловою площею 29,20 кв.м, корисною площею 44,90 кв.м., прийнято як завершене будівництво. (Копія акту додається до позовної заяви).

06 листопада 1996 року Донецьким бюро технічної інвентаризації здійснена реєстрація права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок, відповідно до Наказу Державного Комітету України по Житлово-Комунальному Господарству N 56 від 13.12.1995 "Про затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб", чинному на той час. На Договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право особистої власності від 20 червня 1958 року зроблено відповідний Реєстраційний напис.

Таким чином, в силу ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинний на той час, подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період шлюбу набули права спільної сумісної власності на будинок за адресою Ясинуватський район, сел. Очеретине вул.Маяковського б.30. Відповідно до ст.28 цього ж Кодексу їх частки у цій власності є рівними, тобто ОСОБА_4 є власником Ѕ частини зазначеного будинку.

Подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мешкали у цьому будинку, вели спільне господарство.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт від 27 березня 1991 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Ясинуватської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Згідно цього заповіту, належну йому Ѕ частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, за адресою Ясинуватський район, сел. Очеретине вул. Маяковського 30, він заповів дружині ОСОБА_1. 03 червня 2006 року ОСОБА_3 помер.

На момент його смерті, Позивач ОСОБА_4 мешкала разом з ним у зазначеному вище будинку. Це підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_2 селищної ради від 29 жовтня 2018 року. Після його смерті ОСОБА_4 продовжила проживати та користуватись вказаним будинком, вважаючи себе єдиним законним власником, відмови від прийняття спадщини вона не подавала.

02 жовтня 2006 року була зареєстрована спадкова справа щодо спадкодавця ОСОБА_3.

У зв'язку зі своїм похилим віком, хворобливим станом, а з 2014 року у зв'язку з бойовими діями, що відбувались у безпосередній близькості до сел.Очеретине, ОСОБА_1 не оформила належним чином своє право власності на будинок № 30 по вул.Маяковського сел.Очеретине Ясинуватського району.

19 грудня 2018 року вона звернулась до державного нотаріуса Шахтарської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, яка виконує обов'язки державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори, для оформлення свого права власності на будинок.

Постановою зазначеного нотаріуса від 21 грудня 2018 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 Підставою для відмови стало відсутність у Державному реєстрі прав на нерухоме майно інформації про зазначений будинок, також не надано відомості на паперових носіях, а БТІ м.Донецька знаходиться на непідконтрольній Україні території, що унеможливлює отримання відповідної довідки.

Згідно довідки № 509 від 01 лютого 2019 року виконком ОСОБА_2 селищної ради не має можливості надати довідку на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_3 за адресою сел.Очеретине вул.Маяковського б.30, так як орган реєстрації, який здійснював реєстрацію нерухомого майна до 01 січня 2013 року знаходиться на тимчасово окупованій території.

ОСОБА_4 звернулась до Центру надання адміністративних послуг Ясинуватської районної державної адміністрації для внесенні необхідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Проте там їй в усному порядку відмовлено в реєстрації з тих же підстав, та роз'яснено що для встановлення та реєстрації її права власності необхідно звернутись до суду.

Таким чином ОСОБА_4 набула права власності на Ѕ частини будинку, яка належала її померлому чоловіку ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом. Однак її право власності у встановленому порядку не зареєстроване.

Загалом ОСОБА_4 є власником цілого будинку № 30 по вул. Маяковського сел. Очеретине Ясинуватського району. Однак реалізувати своє право власності в повному обсязі, насамперед в частині розпорядження ним, вона не може, оскільки цей будинок як об'єкт нерухомості, у встановленому порядку за нею не зареєстрований. Тому за захистом своїх прав ОСОБА_4 змушена звернутись до суду.

Враховуючи вищезазначене просить суд, визнати право власності ОСОБА_1, яка народилась 28 лютого 1936 року, РНОКПП НОМЕР_1 на житловий будинок за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, смт. Очеретине вул. Маяковського буд. 30.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 14 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання на 01 березня 2019 року (а.с.38-39).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 25 березня 2019 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 29 березня 2019 року (а.с.56-57).

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте представником позивача ОСОБА_7 надано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача.

В підготовче судове засідання зявився представник позивача ОСОБА_7, надав всі докази по справі, підтвердив викладе у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Ясинуватського району Донецької області не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав заяву про розгляд справи без його участі.

В судове засідання представник третьої особи Авдіївської державної нотаріальної контори не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання нае надав.

Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов до таких висновків.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно д ост. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_4 надала докази того, що вона на час смерті її чоловіка ОСОБА_3 проживала з ним разом однією сімєю за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, с. Очеретине, вул. Маяковського, б. 30 (а.с. 23). Окрім цього, судом установлено, що за час свого життя ОСОБА_8 було складено заповіт від 27.03.1991 року, згідно з яким Ѕ частини житлового будинку, з відповідними надвірними будовами, який знаходиться в Ясинуватському районі, с. Очеретине, вул. Маяковського, б. 30 (а.с 20).

21 грудня 2018 року державним нотаріусом Шахтарської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено ОСОБА_8 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 03 червня 2006 року ОСОБА_8, оскільки заявником не надано відомості, що містяться на паперовому носії інформації, а саме: архівної довідки з реєстрових книг, ведення яких здійснювало ДКП БТІ м. Донецька, яке наразі перебуває на тимчасово окупованій території України.

Узагальнивши судову практику Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежує поняття « виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач має право на успадкування майна яке належало її чоловіку ОСОБА_8, а саме: житловий будинок 30, по вул. Маяковського, смт. Очеретине, Ясинуватського району, Донецької області, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 22.10.1996 року (а.с. 10-11).

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на вказані вимоги законодавства, фактичні обставини справи, суд вважає, що заявлені у справі позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2 селищної ради Ясинуватського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом за адресою: Донецьука область, Ясинуватський район, смт. Очеретине, вул. Маяковського, б. 30.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 04 квітня 2019 року.

Суддя Є.В. Петров