Номер провадження: 22-ц/813/3431/19
Номер справи місцевого суду: 522/4059/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника АТ «УкрСибанк» - адвоката Горика В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів,

встановив:

01 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту від 12.06.2007 року, додаткових угод №1, №3, №4 до вказаного Договору, визнання недійсним Договору поруки від 13.06.2007 року, додаткових угод №3, №4 до вказаного Договору поруки, визнання недійсним договору іпотеки від 12.06.2007 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_5, про визнання недійними договорів - залишено без розгляду, через повторну неявку позивача в судові засідання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року, та постановлення нової - про направлення справидля продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду про неповідомлення представника ОСОБА_4 про причини неявки до суду та відповідно відсутність заяви про розгляд справи за відсутності позивача, не відповідають дійсності, оскільки представником позивача 06.12.2018 року було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду щодо відсутності інтересу у позивача до поданого до суду позову, що призвело до затягування судового розгляду справи, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2017 року було задоволено клопотання про витребування доказів, яке по теперішній час не виконано ПАТ «УкрСиббанк».

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що в судові засідання, позивач (його представник) не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності позивачем не подавалось, як і не повідомлялось про поважність причин своєї неявки в судове засідання. Крім того, суд правильно виходив із того, що характер спірних правовідносин не дозволяє закінчити її розгляд за відсутності позивача, так як судом не встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення позивачем своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразились у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду справи.

З таким висновком суду повністю погоджується апеляційний суд, оскільки він є обгрунтованим і підтверджується наявними у справі доказами.

Так, ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що у випадку повторної неявки в судове засідання позивача або не повідомлення ним про причини неявки, якщо він був належним чином повідомлений, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що характер спірних відносин не дозволяє закінчити її розгляд за відсутності позивача, так як судом не встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Крім того, суд виходив із того, що заяви про розгляд справи за його відсутності позивачем не подавалось, як і не повідомлялось про поважність причин своєї неявки в судові засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання по справі №522/4059/17 було призначено на 06.12.2018 року о 14:15 год. у Приморському районному суді м. Одеси.

Однак, до зазначеної дати і часу ні від позивача ОСОБА_4, ні від його представників - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не надходило заяв про неможливість їх участі у справі.

Дійсно, 06 грудня 2018 року о 14:16 на адресу суду від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надійшли 2 заяви: одна - про розгляд справи за відсутності позивача та його представника; друга - про відкладення розгляду справи через необхідність представника позивача ОСОБА_6 виїхати у відрядження, які зареєстровані відповідно за вхідними номерами 131533/18, 131537/18, тобто пізніше призначеного часу розгляду справи. Більше того, вказані заяви були отримані суддею - головуючим у справі в 14.30 год. (т.2, а.с. 245-246).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Проте, на думку колегії суддів, законодавець передбачив, що таке клопотання має бути заявлено до початку судового засідання, щоб виключити можливість залишення позову без розгляду, оскільки ч. 5 ст.233 ЦПК України та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України передбачають залишення позову без розгляду в разі повторної неявки належним чином сповіщеного позивача при умові неподання ним заяви про розгляд справи в його відсутність.

Тобто, суд першої інстанції на час розгляду справи був позбавлений можливості вирішити питання про розгляд справи у відсутність позивача, який не подав да суду заяви про розгляд справи у його відсутність, або про відкладення справи через його неможливість з'явитись до суду в назначений день і час.

Більше того, колегією суддів враховано, що позивач та його представники дев'ять разів протягом майже 2-х років не з'являлися до суду з неповажних причин, що додатково підтверджує висновок суду про намагання позивача затягнути розгляд справи, а не встановити об'єктивні її обставини, що є недопустимим.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про повторну неявку позивача до судового засідання без поважних причин, підтверджується матеріалами справи і ґрунтується на її матеріалах.

Що стосується доводів апелянта про те, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд, то вони є безпідставними, оскільки суд не позбавляв позивача права участі в судових засіданнях. Позивач і його представники обрали позицію, згідно якої протягом тривалого часу фактично позбавляли суд ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, відмовляючись приймати участь у ньому.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Таким чином, із аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що як було вказано вище, позов до суду був пред'явлений 01.03.2017 року, провадження у даній справі було відкрито 06.03.2017 року і призначено розгляд справи на 04.05.2017 року.

Однак представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 до суду не з'явилась, надала суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим розгляд справи був відкладений на 14.09.2017р. (т.1, а.с.33-37).

Проте, 14.09.2017 року представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 до суду знову не з'явилась, надала суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим розгляд справи був відкладений на 31.10.2017 року, потім через неявку сторін - на 18.01.2018р. (т.1, а.с.41-44).

18.01.2018 року розгляд справи не відбувся через неявку відповідача, у зв'язку з чим її розгляд був відкладений на 26.03.2018 року (т.1, а.с.58).

06.02.2018 року від представника АТ «УкрСиббанк» надійшла завірена копія кредитної справи, яка витребувалась ухвалою суду від 31.10.2017 року (т.1, а.с.44, 62-206).

26.03.2018 року розгляд справи не відбувся через знаходженням судді у щорічній відпустці, у зв'язку з чим розгляд справи був відкладений на 21.05.2018 року (т.1, а.с.212).

Однак, в день судового засідання, а саме: 21.05.2018 року від представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Євценко Р.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи т.1, а.с.215).

У зв'язку з цим, та неявкою сторін, розгляд справи був відкладений на 11.09.2018 року (т.1, а.с.222).

Проте, 11.09.2018 року в судове засідання ніхто із учасників справи не з'явився, у зв'язку з чим розгляд справи був відкладений на 01.11.2018 року (т.1, а.с.229).

При цьому, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_9, як і представник АТ «УкрСиббанк» - Сидюк Р.О. були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (т.1, а.с.230).

Однак, до суду в назначений день і час, а саме: 01 листопада 2018 року, на 14.30 год. учасники справи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку з чим розгляд справи був відкладений на 06.12.2018 року, на 14.15 год. (т.1, а.с.232).

Про день і час вказаного судового засідання був повідомлений інший представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, який до суду також не з'явився і про причини свєї неявки вказав лише після судового засідання, про що йшлося вище.

З огляду на викладене та враховуючи, що оскільки матеріали справи мають достатньо відомостей про завчасне вручення представникам позивача судових повісток, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду через неодноразову неявку в судові засідання позивача та його представників, що не є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, колегія суддів враховує, що у позивача є 4 представника, кожен із яких наділений повноваженнями участі у справі, однак вони безпідставно не прибували в судові засідання, що в свою чергу позбавляло суд ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення (т.1, а.с.223).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що залишення позову без розгляду, який перебував на розгляді суду майже два роки, через неодноразову неявку до суду позивача та його представників без вказівки причин неявки, є єдиним правильним рішенням суду і жодним чином не свідчить про порушення прав позивача на участь в судовому засіданні, а свідчить лише про зловживання позивачем своїми процесуальним правом.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала є законною і обгрунтованою, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цю ра