Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 486/1882/15-ц

провадження № 61-10481св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року у складі судді Савіна О. І. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Шаманської Н. О., Темнікової В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 31 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № NKUCGA00000076, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 27 500 дол. США для будівництва житлового будинку строком до 30 травня 2017 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 29 вересня 2015 року у нього перед банком утворилась заборгованість у загальному розмірі 10 514,45 дол. США.

На підставі викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № NKUCGA00000076 у розмірі 10 514,45 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 9 069,79 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 566,95 дол. США; заборгованість за комісією - 269,65 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 96,34 дол. США; штрафи: 11,58 дол. США (фіксована частина) і 500,14 дол. США (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № NKUCGA00000076 у розмірі 10 514,45 дол. США, що еквівалентно 226 901,98 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах, зазначених у кредитному договорі.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав усім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не відповідають критеріям законності і обґрунтованості. Суд першої інстанції у порушення вимог статей 4, 10, 212-213 ЦПК України 2004 року не сприяв повному і всебічному з'ясуванню обставин справи, не дослідив наявність заборгованості на момент ухвалення рішення у справі та не роз'яснив відповідачу право спростувати наданий банком розрахунок або визначення розміру заборгованості експертом, не врахував попередньо здійснені боржником платежі. Судами проігноровані клопотання відповідача про призначення у справі судової фінансово-економічної експертизи.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2016 року до закінчення касаційного розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2019 року цивільну справу № 486/1882/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2019 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 31 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № NKUCGА00000076, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 27 500 дол. США на будівництво житлового будинку та сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту та 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2. вказаного договору, з терміном повернення до 30 травня 2017 року (включно).

Погашення заборгованості відповідач зобов'язався здійснювати щомісячно в сумі 397,12 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками та винагороди.

Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору від 31 травня 2007 року № NKUCGА00000076 забезпеченням виконання позичальником зобов'язання сторонами визначено іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Додатковою угодою до кредитного договору, укладеною між сторонами 12 жовтня 2012 року, встановлено інший графік погашення кредиту, змінені розмір пені та штрафу (а. с. 7).

ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого станом на 29 вересня 2015 року у нього перед позивачем утворилася заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 10 514,45 дол. США та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9 069,79 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 566,95 дол. США, заборгованості за комісією - 269,65 дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 96,34 дол. США, штрафів: 11,58 дол. США (фіксована частина) і 500,14 дол. США (процентна складова).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом статті 213 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суди попередніх інстанцій врахували наведені норми закону, а також той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме: не виконано належним чином зобов'язання щодо сплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій умовами кредитного договору, і дійшли висновку про те, що розмір заборгованості, заявлений позивачем, узгоджується з наданим банком розрахунком, оскільки складові цієї заборгованості обчислено відповідно до умов договору, який укладено між сторонами, а тому позовні вимоги ПАТ «КБ ПриватБанк» повинні бути задоволені в повному обсязі.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій не проаналізовано в повній мірі наданий позивачем розрахунок заборгованості на предмет відповідності окремих його складових вимогам закону.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення (порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідачів штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов'язаннями за одним і тим самим кредитним договором.

Такі правові висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постановах: від 13 лютого 2019 року у справі

№ 216/2813/15 (провадження № 61-38341св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 523/17197/15-ц (провадження № 61-24792св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 2-884/10 (провадження № 61-24993св18) та іншими.

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6?1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника.

Банк, визначаючи суму заборгованості за кредитом, як одну із його складових зазначив заборгованість за комісією за користування кредитом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 частково визнав позов, однак вказував на невідповідність вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування за сукупну вартість кредиту» нарахування банком будь-яких видів компенсаційних виплат, окрім відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим включення до щомісячного ануїтентного платежу валютних платежів за надання фінансового інструменту, додаткового моніторингу та страхових платежів є неправомірним. У поданих запереченнях відповідач порушував питання проведення судової фінансово-економічної експертизи.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року, а також у поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 вказував на необґрунтоване та штучне завищення банком заборгованості, розмір якої під час розгляду справи судом не досліджувався, відповідну експертизу призначено не було.

Апеляційний суд, перевіряючи в цій частині законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) на зазначене уваги не звернув; не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги та не з'ясував фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно із частиною першою статті 413 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи, що для вирішення питання можливості одночасного стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов'язаннями за одним і тим самим кредитним договором, а також стягнення комісії за користування кредитом як складової частини заборгованості, встановлення додаткових обставин справи шляхом проведення судової фінансово-економічної експертизи не потребується, колегія суддів вважає за можливе ухвалити у справі нове судове рішення.

Зважаючи на розмір окремих складових кредитної заборгованості, позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 269,65 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 96,34 дол. США є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

У іншій частині оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій про розмір заборгованості, у тому числі й за тілом кредиту та процентами за користування ним, не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 269,65 доларів США та пені у розмірі 96,34 доларів США скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову.

У іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк