ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3103/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1025/19Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар Ряднина Є.В.

за участю адвоката Мітіна Д.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Державне підприємство «СЕТАМ»

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про про забезпечення позову (скарги), в якому вказує, що головним державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пушком Р.А. та старшим державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Марчишиною А.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №2- 01100 виданого Полтавським районним судом 17.11.2011 року (ВП №30381625) та виконавчого листа №2/545/1434/18 виданого Полтавським районним судом 17.11.2016 року (ВП №56215993) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 131990,87 грн. (загальна сума заборгованості) виконавчі дії проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в порушення вимог ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та в порушення вимог ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» 17.08.2018 року винесено постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та складено акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, а саме: гараж НОМЕР_1 загальною площею 21,8 кв.м який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки на даний час Полтавським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області проводяться виконавчі дії щодо примусового звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно, що порушує не тільки його права як боржника (порушення вимог ст.ст. 48, 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження»), а і права стягувача (невиконання рішення суду через визнання дій (бездіяльності) державних виконавців неправомірними, адже, державні виконавці помилково вважають, що діють в межах Закону України «Про виконавче провадження»), просив забезпечити скаргу шляхом заборони головному державному виконавцю (старшому державному виконавцю, державному виконавцю) Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вчиняти будь-які виконавчі дії щодо мене у межах виконавчого провадження №30381625 та виконавчого провадження №56215993 до набрання законної сили судовим рішенням за скаргою у цивільній справі №545/3103/16-ц.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

До вирішення скарги по суті у справі №545/3103/16-ц. заборонено головному державному виконавцю (старшому державному виконавцю, державному виконавцю) Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вчиняти будь-які виконавчі дії щодо ОСОБА_4 у межах виконавчого провадження №30381625 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-01100 виданого Полтавським районним судом 17.11.2011 року та виконавчого провадження №56215993 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/545/1434/18 виданого Полтавським районним судом 17.11.2016 року.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно п.15 Постанови ПВС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг н рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не в праві вжити заходів забезпечення скарги шляхом зупинення виконавчого провадження.

Крім того посилається на те, що оскільки право на нерухоме майно, а саме гараж НОМЕР_1 загальною площею 21,8 кв.м який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.перейшло до стягувача (ОСОБА_3.) і зареєстровано за ним належним способом захистом прав боржника у даних правовідносинах є пред»явлення до суду позову про визнання правочину про перехід прав власності недійсним. Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, направлені на реалізацію спірного майна, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може.

Окремі види забезпечення позову передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК.

Вид забезпечення залежить від характеру спірних правовідносин, порушень, на які посилається позивач, обраного ним способу захисту, та інших конкретних обставин справи.

Спірні правовідносини виникли на стадії виконання судового рішення та, крім норм ЦПК, регулюються й Законом «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Стаття 34 Закону передбачає обов'язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу (пункт 2 частини 1) та зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення (пункт 3 частини 1).

Зазначені умови кореспондуються та доповнюються положенням статті 150 ЦПК щодо окремих способів забезпечення позову, а саме зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту (пункт 5 частини 1), а також зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку (пункт 6 частини 1).

Отже, питання про зупинення будь-яких дій у виконавчому провадженні для забезпечення ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав його учасника при розгляді скарги на дії виконавця має вирішуватись з дотриманням вимог процесуального та виконавчого законодавства.

Аналіз зазначених норм у їх сукупності дає підстави для висновку, що підставою для зупинення реалізації майна боржника у виконавчому провадженні, як то просить заявник, є позов іншої особи про визнання права власності на це майно та відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, а також оскарження боржником виконавчого документу у судовому порядку.

Не змінюють цієї умови і положення абзацу 2 частини 5 статті 57 Закону, в якій зазначено, що оскарження результатів оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Правила цієї норми передбачають підставу зупинення - судове рішення, а не умови застосування судом заходів забезпечення позову, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 150 ЦПК.

Отже, нормами процесуального законодавства не передбачено зупинення реалізації арештованого майна боржника у виконавчому провадженні, як спосіб забезпечення вимог скаржника при розгляді скарги на дії виконавця.

Така правова позиція викладена у пункті 15 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", яким прямо передбачено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Аналогічно застосовує норми процесуального та виконавчого законодавства Верховний Суд, який погодився з рішенням суду першої та апеляційної інстанції про відмову стягувачу у вжитті забезпечувальних заходів у справі за скаргою на дії державного виконавця .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до помилкового висновку про задоволення заяви.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.п.,3,4, ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.М. Триголов

Судді: О.А. Лобов

А.І. Дорош