Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 746/540/15-ц

провадження № 61-10324св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року у складі судді Ходіч В. М. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року у складі колегії седдів: ПозугінаМ. І., Вінгаль В. М., Кузюри Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 53 590 грн 0 коп. зі сплатою 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 07 жовтня 2013 року.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 квітня 2012 року, у справі № 2-1141/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом за період з 04 листопада 2008 року по 08 серпня 2011 року у розмірі 129 756 грн 30 коп.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору від 06 жовтня 2006 року, у зв'язку із чим станом на 01 жовтня 2015 року він має заборгованість у розмірі 426 354 грн 7 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 49 046 грн 33 коп., заборгованості за процентами - 105 747 грн 92 коп., комісії - 4 501 грн 80 коп. та пені - 267 058 грн 92 коп.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за мінусом заборгованості, стягнутої за рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року у розмірі 129 756 грн 30 коп., тобто 296 598 грн 67 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 296 598 грн 67 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 01 жовтня 2015 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 296 598 грн 67 коп., а саме: 546 грн 50 коп. - заборгованість за кредитом, 58 702 грн 67 коп. - заборгованість за процентами, 1 950 грн 78 коп. - комісії та 235 398 грн 72 коп. - пені. А тому суд дійшов висновку, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року скасовано у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 546 грн 50 коп. та провадження у цій частині закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року стягнуто заборгованість за тілом кредиту у повному обсязі. Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, ухвалене щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою для скасування рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року в частині стягнення заборгованості за основним зобов'язанням та закриття провадження у справі.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року змінено, доповнено перший абзац його резолютивної частини після слова «задовольнити» словом «частково» і викладено абзац другий резолютивної частини у новій редакції, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2006 року станом на 01 жовтня 2015 року у розмірі 106 939 грн 76 коп., з яких: 29 289 грн 24 коп. - заборгованість за процентами, 825 грн 33 коп. - комісія та 76 825 грн 19 коп. - пеня.

Змінено рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судового збору - зменшено його розмір з 4 448 грн 98 коп. до 1 604 грн 30 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 129 грн 15 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ухвалою цього ж суду від 18 травня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту та провадження у справі в цій частині закрито, а тому з урахуванням цих обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом стягнення з боржника процентів за користування кредитними коштами, комісії та пені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У червні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року й рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізувало своє право на дострокове стягнення кредитних коштів, звернувшись у жовтні 2011 року з позовом до ОСОБА_1, за наслідками розгляду якого 16 лютого 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області ухвалено судове рішення. За таких обставин банк не мав права пред'являти до ОСОБА_1 позов про той самий предмет і з тих самих підстав. Розрахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахованих процентів, пені є недоведеним та безпідставним.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

ПАТ КБ «ПриватБанк» не скористалось своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Срібнянського районного суду Чернігівської області та зупинено виконання рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 53 590 грн 00 коп. зі сплатою 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 07 жовтня 2013 року.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 квітня 2012 року, у справі № 2-1141/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом за період з 04 листопада 2008 року по 08 серпня 2011 року у розмірі 129 756 грн 30 коп.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору від 06 жовтня 2006 року, у зв'язку із чим станом на 01 жовтня 2015 року він має заборгованість у розмірі 296 598 грн 67 коп., а саме: 546 грн 50 коп. - заборгованість за кредитом, 58 702 грн 67 коп. - заборгованість за процентами, 1 950 грн 78 коп. - комісії та 235 398 грн 72 коп. - пені.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при вирішенні справи № 2-1141/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом 16 лютого 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку тіло кредиту у повному розмірі.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій неправильно визначили характер спірних правовідносин та не застосували до цих правовідносин норми права, які підлягали застосуванню, залишили поза увагою те, що наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з боржника і тривале його невиконання надає позивачу право відповідно до статті 625 ЦК України пред'явити вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано стягнули з відповідача на користь банку заборгованість у вигляді процентів, комісії та пені за період з 08 серпня 2011 року по 01 жовтня 2015 року, тобто за період після припинення дії кредитного договору.

Частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 412 ЦПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами, комісією та пенею, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню із ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові.

Оскільки суд касаційної інстанції визнав позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 необґрунтованими, то заявлене відповідачем у справі клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності не вирішувалось та правильність пред'явлення банком позову з урахуванням статей 257-267 ЦК України не перевірялась.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, комісією та пенею за кредитним договором від 06 жовтня 2006 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк