Номер провадження: 22-ц/813/1579/19
Номер справи місцевого суду: 2-1129/10
Головуючий у першій інстанції Мельніченко А.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів:Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач -Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради

відповідач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Одеська міська рада

третя особа - Прокуратура Суворовського району м. Одеси

третя особа - Шоста Одеська державна нотаріальна контора

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року у складі судді Гудіної Н.І.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2009 року Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - Одеська міська рада, Прокуратура Суворовського району м. Одеси про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що нежиле приміщення першого поверху, площею 220,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. Вказане приміщення підлягає реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 10.03.2005 №123. Починаючи з 1994 року, вказане нежиле приміщення першого поверху, площею 220,9 кв.м., здавалось в оренду уповноваженими органами місцевої влади, що підтверджується договором оренди № 29/96 від 10.01.1994, укладеним РЖКУ Суворовського району м. Одеси з АП «Лаванда Прим». 05.06.1995 укладено додаткове погодження до вищезгаданого договору оренди, яким визначено, що Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради є орендодавцем за цим договором. В подальшому спірне приміщення передавалося Представництвом в оренду на підставі договору оренди №7/051 від 02.12.1998 та договору оренди №1/97 від 12.06.2000. Останній договір оренди №12/96 був укладений 03.03.2006 між Представництвом та СПД - ОСОБА_1 , відповідно до якого останній було надано в тимчасове платне користування спірне приміщення. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.09.2006 у справі №2-4902,2006 рік, позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйоване нерухоме майно - нежиле приміщення, площею 220,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 задоволено в повному обсязі. Так як вказане судове рішення прийнято без участі відповідача - Одеської міської ради, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2007, заочне рішення від 19.09.2006 скасовано та призначено новий розгляд справи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси 24.07.2007 провадження у справі було закрито з підстав того, що за зазначеним позовом слід звертатися до господарського суду. Однак, 07.05.2007 ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила спірне приміщення на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого Пенчевим К.Л., державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №5-1029 від 07.05.2007. В зазначеному договорі купівлі-продажу вказана дата 07 травня 2006 року. Однак, на думку Представництва, рік 2006-й зазначений помилково, оскільки нотаріальне посвідчення відбулось 07.05.2007. ОСОБА_1 була недобросовісним власником спірного майна. Відповідачу було відомо, що спірне приміщення є об`єктом права комунальної власності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.03.2011 рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року змінено в частині стягнення судових витрат на ІТЗ судового процесу, в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.07.2011 рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2010 та рішення апеляційного суду Одеської області від 09.03.2011 залишені без змін.

Не погодившись з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2010, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дізналося про оскаржене рішення лише у 2017 році з позову Департаменту комунальної власності до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 14.08.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 110000 доларів США, а позичальник повинен був повернути кредит в повному обсязі не пізніше 14.08.2014 або достроково. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки №РМ-500/039/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення, площею 220,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 26.11.2013 між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником всіх прав та обов`язківЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Ухвалюючи рішення в 2010 році, судом не був взятий до уваги факт, що нежитлове приміщення, яке є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, є іпотекою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та, вирішуючи питання про зміну власника нежитлових приміщень, суд фактично вирішив питання про зміну іпотекодавця без урахування думки іпотекодержателя. В рішенні суд посилається на те, що ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу знала про те, що вона є недобросовісним власником, посилаючись на те, що рішення суду про визнання права власності було скасовано 30.05.2007, але договір купівлі-продажу було посвідчено 07.05.2007, тобто на момент його вчинення рішення суду від 10.09.2006 про визнання права власності було чинним.

28.05.2019 від Завідувача Приморської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Приморської державної нотаріальної контори.

25.06.2019 Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №4 надав суду відзив на скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача та прокуратури, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що нежитлове приміщення першого поверху площею 220,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. Вказане приміщення підлягає реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 10.03.2005 № 123.

10.01.1994 між РЖКУ Суворовського району м. Одеси та АП «Лаванда Прим» укладено договір оренди № 29/96 щодо передачі в користування нежитлового приміщення першого поверху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

05.06.1995 укладено додаткове погодження до договору оренди № 29/96 від 10.01.1994, яким визначено, що Представництво є орендодавцем по цьому договору. На підставі договору оренди № 7/051 від 02.12.1998 та договору оренди № 1/97 від 12.06.2000, спірне нежитлове приміщення першого поверху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 надавалося в оренду ОП «Лаванда-Прім» та ТОВ «Ювас».

03.03.2006 між Представництвом та СПД ОСОБА_1 укладеного договір оренди №12/96, відповідно до якого Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради було надано в тимчасове платне користування спірне приміщення СПД ОСОБА_1 Вказаний договір було укладено строком з 03 березня 2006 року по 01 січня 2007 рік та встановлено орендну плату в розмірі 953,93 грн., щомісячно.

19.09.2006 заочним рішенням Суворовським районним судом м. Одеси у справі №2-4902 за 2006 рік позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйоване нерухоме майно - нежиле приміщення площею 220,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було задоволено в повному обсязі.

07.05.2007 ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила спірне приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 5-1029 від 07.05.2007. В зазначеному договорі купівлі-продажу помилково вказана дата 07 травня 2006 року, хоча по тексту договору зазначено 2007 рік.

Так як заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.09.2006 було постановлено за відсутністю відповідача Одеської міської ради, ухвалою Суворовським районним судом м. Одеси від 30.05.2007 заочне рішення від 19.09.2006 скасовано та ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2007 провадження закрито з підстав того, що з зазначеним позовом слід звертатися до господарського суду.

14.08.2007 між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 14.08.2007 між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.11.2013 між ПАТ «ОТП БАНК», який є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникало з кредитного договору.

На думку апелянта суд не прийняв до уваги той факт, що нежитлові приміщення, які є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу є іпотекою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та вирішуючи питання про зміну власника нежитлового приміщення, суд фактично вирішив право вимоги, яке виникло з кредитного договору без урахування думки іпотекодавця.

Однак вказані твердження є помилковими з огляду на таке.

З вищевикладеного вбачається, що спірне приміщення є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, а тому вищевказане приміщення не може бути відчужено на законних підставах іншою, ніж власником, особою.

ОСОБА_1 власником приміщення не була, спірним приміщенням користувалася на підставі договору оренди, який не надавав їй прав на продаж цього приміщення. Право власності ОСОБА_1 набула на підставі незаконного рішення, яке в подальшому було скасовано та провадження у справі закрито. Отже, спірне майно вибуло поза волею його власника.

Відповідно до п.3ч.1ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вибуття майна шляхом ухвалення рішення, яке в подальшому визнано незаконним, є ознакою відсутності волі власника на його відчуження, тому доводи апеляційної скарги про добросовісність набувача як підставу відмови у позові є безпідставними.

В свою чергу, ОСОБА_2 надала спірне приміщення в іпотеку, яке їй не належало та, укладаючи з банком договір іпотеки, не мала правових підстав розпоряджатися спірним майном та передавати його в іпотеку.

Відновлення порушеного права шляхом звернення до суду не може розглядатися як зміна іпотекодателя без згоди іпотекодержателя, тому такі доводи скарги підставою скасування рішення суду бути не можуть.

Крім того, рішенням Суворовського суду м. Одеси від 07.09.2018, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 26.06.2019, позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 , ЗАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки від 14.08.2007 та скасування записів про державну реєстрацію та обтяжень задоволено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 375,382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 01.11.2019.

Головуючий:

Судді: