ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/890/19 Справа № 202/1642/16-ц Головуючий у першій інстанції: Слюсар Л.П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2009 року. Рішенням Індустріального районного суду від 23 грудня 2015 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім'ї, була придбана у власність для спільного проживання сім'ї, ведення спільного господарства та побуту двокімнатна квартира АДРЕСА_2, котра була зареєстрована на відповідача - її чоловіка. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати по справі (а.с. 1-4, 200 т.1).

Із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_3, обґрунтовуючи його тим, що 05.02.2016 року позивачка самостійно вирішила розподілити майно подружжя, що було придбано за час шлюбу та вивезла з квартири речі, які були придбані в шлюбі, а також які були подаровані їх сім'ї. Претендуючи на 1/2 частину спірної квартири, ОСОБА_4 не витратила жодної копійки, ані на придбання, ані на її благоустрій та оплату комунальних послуг. Вона вивезла холодильник «Indezit», який був подарований на весілля, вартістю 7000,00 грн.; телевізор «Samsung», подарований на весілля, вартістю 7000,00 грн.; пральну машину «Samsung», подаровану на весілля, вартістю 4000,00 грн.; мікрохвильову піч «Panasonik», подаровану на весілля, вартістю 4000,00 грн.; праску «Rowenta», подарунок на весілля, вартістю 500,00 грн.; комплект постільної білизни, придбаний в шлюбі вартістю 500,00 грн.; комп'ютер «Aser aspirem 3641», разом з установкою програмного забезпечення, придбаний під час шлюбу, вартістю 5000,00 грн.; монітор «LG Flatron w1946S» вартістю 1000,00 грн.; фотоапарат «Kodak», придбаний під час шлюбу, вартістю 1000,00 грн.; бойлер «Термекс» для нагрівання води, придбаний під час шлюбу, вартістю 2000,00 грн; люстри 2 шт. подаровані їх сім'ї вартістю 1000,00 грн.; сковорідку 1 одиниця з комплекту посуду «Krauff», подарована його батьками вартістю 500,00 грн.; ковдру ручної роботи з вовни вівці, подаровану на весіллі вартістю 5000,00 грн. Загальна власність майна, що привласнила собі відповідачка складає 38500,00 грн. Відповідачка самостійно склала розписку, в якій навмисно нечесно вказала, що більша частина вивезених нею речей нібито придбана за рік до шлюбу. Особисто йому, позивачу за зустрічним позовом, належали речі, які були подаровані його батьками та вивезені відповідачкою на загальну суму 6250,00 грн., а саме плита електрична «Элна» вартістю 300,00 грн.; казанок чавунний - вартістю 200,00 грн.; пароварка «Moulinex» - вартістю 1500,00 грн.; подушки 4 одиниці - вартістю 1500,00 грн.; сковорідки 2 одиниці - вартістю 2000,00 грн.; стіл журнальний 1 одиниці вартістю 500,00 грн.; штангенциркуль, його особиста річ - 150,00 грн.; гітара акустична подарована йому особисто до шлюбу вартістю 100,00 грн. Половина вартості майна становить 26000,00 грн. Тому позивач за зустрічним позовом просив стягнути на свою користь з відповідачки 26000,00 грн. (а.с. 73-75 т.1).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та стягнення грошової компенсації відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн., стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 857,36 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні первісних позовних вимог, задовольнивши вимог зустрічної позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 15 серпня 2009 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 15.08.2009 року (а.с. 5 т.1).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ06.10.2010 року, в період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6 т.1).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року у справі №202/8933/15-ц шлюб між сторонами розірвано; рішення набрало законної сили 05.01.2016 року (а.с. 7 т.1).

Також встановлено, що 10 вересня 2012 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (сторона №1) та ОСОБА_3 (Сторона №2) був укладений Договір №24 про обслуговування коштів для будівництва доступного житла (а.с. 53-62 т.1).

Відповідно до п.2.1. предметом вказаного вище Договору є домовленість Сторін щодо обслуговування коштів з метою фінансування будівництва доступного житла за державної підтримки та отримання у власність об'єкта фінансування ОСОБА_3

Згідно п. 2.1.1, ОСОБА_3, розуміючи значення своїх дій, гарантує, що цей договір укладається в інтересах всієї сім'ї громадянина, яка на день укладання цього Договору складається з: ОСОБА_3 - уповноважений представник сім'ї, який представляє сім'ю як Сторону 2 за цим Договором; ОСОБА_4 - дружина; ОСОБА_5 - син.

Державна підтримка у розмірі 30% вартості нормативної площі доступного житла надається виходячи з нормативної площі - не більш як на 21 кв.м. загальної площі житла на одну особу та додатково на 10,5 кв.м. на сім'ю ( п.2.2 Договору).

Згідно з Договором об'єкт фінансування квартира АДРЕСА_3, проектна загальна площа 58,69 кв.м., житлова 33,33 кв.м.. Загальна вартість об'єкту фінансування за Договором складає 281712,00 грн. Державна підтримка надається з урахуванням кількості членів сім'ї три особи у розмірі 84514,00 грн. Частка грошових коштів Сторони №2 необхідних для будівництва доступного житла за державної підтримки становить 197198,00 грн.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_3. Право власності зареєстровано 27.12.2012 року (а.с. 9 т.1).

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №ГО-593, складеної 15 травня 2017 року судовим експертом Дніпропетровської Торгово-промислової палати, загальна вартість наданого на дослідження рухомого майна по 17 найменуванням склала 13960,60 грн. (а.с. 166-175 т.1).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 №462 від 11.10.2016 року, його заробітна плата в період з грудня 2011 року по вересень 2012 року склала 33414,91 грн. (а.с. 118 т.1).

ОСОБА_4 з листопада 2010 року по квітень 2011 року отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 119 т.1).

Судом першої інстанції також було встановлено, що ОСОБА_3 вніс за вказаним вище договором на рахунок кошти у розмірі 197198,00 грн., згідно квитанції №2413 від 10 вересня 2012 року (а.с. 212 т.1).

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши доведеність придбання сторонами в період шлюбу квартири АДРЕСА_5, - колегія приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість висновку місцевого суду про необхідність задоволення вимог первісної позовної заяви ОСОБА_4 та визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

Посилання апелянта на те, що спірна квартира була придбана за кошти його батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - є недоведеними.

Так, виписка з рахунку батька апелянта про зняття 01.09.2012 року 70000,00 грн. (а.с. 213 т.1) та боргові розписки матері апелянта, викладені у простій письмовій формі, від 02.09.2012 року на суму 10000,0 грн., від 01.09.2012 року на суму 80000,0 грн., від 29.08.2012 року 20000,0 грн. (а.с. 214-217 у томі 1) не спростовують правильність висновків місцевого суду про те, що спірна квартира є об»єктом права спільної сумісної власності сторін у справі, оскільки суду не представлено доказів, що кошти батьків відповідача за первісним позовом були витрачені саме на придбання спірної квартири.

Колегія звертає увагу, що батьками відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позов про визнання за ними права власності на спірну квартиру чи на частку квартири до цього часу не заявлено, що не оспорюється сторонами справи.

Суду не представлено доказів, що відповідачу за первісним позовом кошти були передані його батьками в особисту приватну власність. Більше того, згідно змісту боргових розписок ОСОБА_8 (матір'ю апелянта), вона отримала в борг кошти задля покупки квартири для сім'ї її сина, тобто у спільну сумісну власність подружжя (сторін у справі).

Крім того, місцевий суд обгрунтовано звернув увагу, що спірна квартира була придбана з укладенням договору про обслуговування коштів для будівництва доступного житла №24 від 10 вересня 2012 року, який було укладено відповідачем за первісним позовом в інтересах своєї сім'ї, про що чітко зазначено в самому договорі.

Враховуючи викладене, непредставлення відповідачем за первісним позовом належних, допустимих та достатніх доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду щодо задоволення первісних позовних вимог та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 26000,00 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно письмової розписки, складеної ОСОБА_4 05.02.2016 року, - ОСОБА_4 вивезені речі придбані до шлюбу: холодильник «Indezit», телевізор «Samsung», пральна машина «Samsung», мікрохвильова піч «Panasonik». Придбані в шлюбі: комплект постільної білизни, комп'ютер «Aser aspirem 3641». Подарована особисто їй на день народження - праска «Rowenta», коштовності та посуд. Залишено: кухонні шафи, плита піраміда, духовка піраміда, два дивани, шафи, мультиварка, куточок (а.с. 76 т.1).

Як вбачається із гарантійних карток, мікрохвильова піч «Panasonik» дійсно придбана 30.11.2008 року та пральна машина «Samsung» придбана 30.11.2008 року (а.с. 89, 91 т.1).

Згідно зазначеного вище висновку №ГО-593 судово-товарознавчої експертизи від 15 травня 2017 року, досліджено майно по 17 найменуванням з різним початковим строком експлуатації, а саме з 2004 року по 2013 рік. До майна з початком експлуатації у 2009 році належать: монітор «LG» -800 грн.; набір вбудованих меблів для кухні - 4200,00 грн.; електрочайник - 150,00 грн.; духовка вбудована «PIRAMIDA» - 950,00 грн.; шафа навісна для ванної кімнати - 400,00 грн. Вартість 12 найменувань: праски торгової марки «Ровента», комплекту постільної білизни, фотоапарата торгової марки «Кодак», бойлера для нагрівання води торгової марки «Термекс», сковороди з комплекту посуду «Крауфф», плити електричної «Елна», казанка чавунного, пароварки «Мулінекс», сковорідки в кількості 2 одиниці, штангенциркуля, гітари акустичної, стільців в кількості 8 одиниць, комплекту постільної білизни в кількості 2 одиниць не визначалася, тому що до огляду не надані, дані про товарні характеристики відсутні. Вартість 6 найменувань: телевізора стаціонарного торгової марки «Samsung», пральної машини торгової марки «Samsung», комп'ютер «Асер» (системний блок), поверхні вбудованої газової торгової марки «PIRAMIDA», DVD - не визначалися, оскільки знаходяться в неробочому стані, а розрахунок вартості ремонтно-відновлювальних робіт відсутній (а.с. 166-169 т.1).

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що сторонами було проведено поділ рухомого майна в добровільному порядку, про що ОСОБА_4 було складено розписку в присутності ОСОБА_3; враховуючи, що надане на експертизу майно, щодо якого визначена вартість і яке залишено ОСОБА_3, а саме меблів, перевищує вартість майна, яке в порядку добровільного розподілу забрала ОСОБА_4, - в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та стягнення грошової компенсації в сумі 26000,00 грн. місцевим судом відмовлено правомірно, а тому рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2018 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розподілу судових витрат у справі та помилкового стягнення з відповідача за первісним позовом судового збору також є безпідставними, адже суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та за наявними в матеріалах справи доказами щодо вартості спірної квартири в розміні 281712,00 грн., здійснив правильний розрахунок суми судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (1% від ціни позову), враховуючи положення ЗУ "Про судовий збір", та правомірно стягнув судові витрати з відповідача з первісним позовом.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді