ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3671/19 Справа № 212/6552/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1
відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року, -
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення в житлове приміщення, виселення, зміну договору житлового найму, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що з 2001 року по 2017 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , 2001 року народження та сина ОСОБА_5 , 2004 року народження.

Вказує, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та протягом 15 років він разом з сім`єю був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , дана квартира була надана для проживання батькам відповідача та до часу звернення до суду з позовом є неприватизованою.

Вказує, що фінансово-особовий рахунок по сплаті комунальних послуг оформлений на ім`я ОСОБА_2 , яка є відповідальним квартиронаймачем, при цьому всі комунальні платежі сплачує саме він, з урахуванням наданих йому, як учаснику бойових дій, пільг. Зазначив, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 категорично не бажає, щоб він проживав у спірній квартирі та чинить перешкоди для його проживання, вчиняє скандали та настроює проти його проживання в квартирі спільних дітей. Крім того зазначив, що відповідач ОСОБА_2 без його дозволу вселила в спірну квартиру свою мати - відповідача ОСОБА_3 , яка має у власності окреме житло та зареєстрована в ньому.

Позивач вказує, що іншого місця проживання, ніж спірна квартира не має, бажає проживати за місцем своєї реєстрації та сплачувати за житлово-комунальні послуги лише за себе, але без згоди відповідача ОСОБА_2 змінити умови договору житлового найму не можливо, при цьому відповідач ОСОБА_2 такої згоди не надає.

Вважає, що протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_2 йому завдано моральної шкоди, оскільки він регулярно переживає незручності, пов`язані з проживанням в казармі військової частини, де відсутні відповідні побутові умови, через фактичну безхатність він постійно нервує та перебуває в депресивному стані, ситуація, яка склалась, його пригнічує.

У зв`язку з наведеним вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд вселити його в житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 за правом користування, виселити з спірного житлового приміщення відповідача ОСОБА_3 , як таку, що не має права проживання в даному житловому приміщенні, змінити договір найму спірного житлового приміщення виділивши йому в користування окрему кімнату площею 9,40 кв.м., позначену в плані цифрою «9», залишити в користуванні відповідача ОСОБА_2 кімнату площею 12,6 кв.м., позначену в плані літерою «7», кімнату площею 7,7 кв.м., позначену в плані літерою «8» та кімнату площею 17,6 кв.м., позначену в плані літерою «6», залишивши в спільному користуванні приміщення кухні, ванної кімнати, туалету та двох коридорів та стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 20 000,00 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково.
Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 .
В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 704, 80 грн., судовий збір у розмірі 1 409,60 грн. компенсовано за рахунок держави.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення, зміну договору житлового найму, відшкодування моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, оскільки не визначення для нього окремої кімнати для проживання в спірній квартирі унеможливлює його проживання у вказаній квартирі. Вважає, що в його користування має бути виділена кімната площею 9,4 кв.м, що буде відповідати засадам розумності.

Позивач зауважує на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його позовних вимог про виселення із спірної квартири відповідача ОСОБА_3 , як таку, що не має права проживання в даному житловому приміщенні та має своє житло, яке належить їй на праві приватної власності.

Крім того вважає, що йому завдано моральну шкоду протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_2 , оскільки він регулярно переживає незручності, пов`язані з проживанням в казармі військової частини, де відсутні відповідні побутові умови, через фактичну безхатність він постійно нервує та перебуває в депресивному стані, ситуація, яка склалась, його пригнічує.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору найму жилого приміщення від 02.06.1998 року, наймач ОСОБА_7 (наймач) прийняв у користування окрему квартиру з 4 жилих кімнат, площею 47,95 кв.м. та підсобні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.11-12)

06 квітня 2001 року, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб. Прізвище дружини ОСОБА_8 після одруження змінено на « ОСОБА_9 ». (а.с.8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , батьками якої в свідоцтві про народження зазначені сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , батьками якого в свідоцтві про народження зазначені сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10)

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с.9)

Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КР Гірник» від 05.10.2017 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить до комунальної власності міста, складається з 4 кімнат, загальна площа квартири 75,72 кв.м., житлова площа 47,30 кв.м. (а.с.7)

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КР Гірник» від 05.10.2017 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . (а.с.7)

Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КР Гірник» за № 5 від 12.10.2017 року, особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_2 . Нарахування комунальних платежів здійснюється за пільговою умовою зі знижкою нарахувань для учасника бойових дій в розмірі 75%, що підтверджено відповідними документами зареєстрованого за даною адресою мешканця позивача ОСОБА_1 (а.с.14)

Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №146449252 від 22.11.2018 року позивач ОСОБА_1 не має будь-якого житла на праві приватної власності. (а.с.65)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 дійсно перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про вселення його до спірної квартири тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про виселення відповідача ОСОБА_3 із спірної квартири, зміну договору житлового найму та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у місті ради за №2605/05 від 10.09.2018 року, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 10.04.2003 року.
Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо виселення відповідача ОСОБА_3 із спірної квартири, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі АДРЕСА_2 , тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про зміну договору житлового найму, оскільки зміна договору найму жилого приміщення буде порушувати права інших членів родини, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.
У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.
Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст. 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).
У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 року зі змінами роз`яснено, що в силу ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.
При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.
Згідно зі ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13, 65 кв. м. на одну особу, зазначена норма жилої площі стосується надання у користування квартири( ізольваної кімнати) у державному житловому фонді за ордером особам, які перебувають на обліку таких, що потребують поліпшення жмтлових умов.
Згідно п. 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україні жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.
Крім того, ч. 2 ст. 50 ЖК України передбачено, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими дев`яти років, крім подружжя.
Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 складається з чотирьох кімнат відповідно площею 9,40 кв.м., 12,6 кв.м., 7,7 кв.м., 17,6 кв.м.
Судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстровано четверо осіб різної статі, а саме: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , шлюб між якими розірвано, та їх діти донька - ОСОБА_4 2001 року народження та син - ОСОБА_5 2004 року народження.
Отже, виходячи із розміру житлової площі спірної квартири 47,30 кв.м, на кожного з зареєстрованих в ній осіб приходиться по 11,82 кв.м. (47,30 кв.м/4 особи).
Крім того, в разі виділення позивачеві у користування кімнати № 9 площею 9,40 кв.м., розмір житлової площі на відвідача ОСОБА_2 , дітей сторін по справі доньки - ОСОБА_4 2001 року народження та сина - ОСОБА_5 2004 року народження, становитиме 37,9 кв.м. (12,6 кв.м. + 7,7 кв.м. + 17,6 кв.м.), та на кожного з них буде приходитися 12,63 кв.м.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виділення у користування ОСОБА_1 кімнати № 9 площею 9,40 кв.м., призведе до порушень житлових прав сторін, з урахуванням того, що на кожного з них приходиться менше 13,65 кв.м. жилої площі на одну особу, відмовивши з цих підстав в задоволенні позову.
Крім того, виділенням позивачеві кімнати в квартирі АДРЕСА_2 площею 9,40 кв.м. будут порушені і його права щодо забезпечення його жилою площею на одну особу.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору суд дотримався вимог діючого житлового законодавства в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є необґрунтованими.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до роз`яснень викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Колегія суддів вважає, що позивачем по справі, відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, не доведено факту моральних чи фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідачів по справі, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.
На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: