КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/10755/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8624/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

29 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Печерська районна у місті Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що з 1 грудня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина: дочка- ОСОБА_4 .

Рішенням Веселівського районного суду Запоріжської області від 13 серпня 2013 року у справі 3313/1122/13-ц при державній реєстрації народження дитини визначено їй прізвище - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ім`я - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », по-батькові - « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Рішенням Веселівського районного суду Запоріжської області від 14 жовтня 2013 року у справі 3313/1122/13 ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини заробітної плати або іншого доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 5 вересня 2013 року.

Зазначила, що всі питання щодо виховання дочки вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів.

Також зазначила, що ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини.

Вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, що дають підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки.

У зв`язку із викладеним, просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 8 липня 2019 року у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням, ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 подав апеляційні скарги, в яких просить рішення змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн., що в сумі складають 16 704 грн. 80 коп.», стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 всі судові витрати, які остання понесла у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для страви.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав в апеляційному порядку не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, додаткового рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, з 1 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів у місті Києві з Державним центром розвитку сім'ї (актовий запис 2180), який рішенням Веселівського районного суду Запоріжської області від 13 серпня 2013 року розірвано.

Також з матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві 28 серпня 2013 року (актовий запис №2062), батьками дитини записані в графі батько - « ОСОБА_3 », мати - « ОСОБА_2 » (а.с.18).

Рішенням Веселівського районного суду Запоріжської області від 13 серпня 2013 року при державній реєстрації народження дитини визначено їй прізвище - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ім`я - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », по-батькові - « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а.с. 23-24).

Рішенням Веселівського районного суду Запоріжської області від 14 жовтня 2013 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини заробітної плати, або іншого доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 5 вересня 2013 року (а.с.25-26).

Згідно Висновку Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 жовтня 2018 року № 105/01-2136/В-140, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , дитина перебуває на повному її утриманні.

Справу розглянуто у відсутності відповідача.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що батько ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з матір`ю.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, судом першої інстанції стягнуто судовий збір.

8 липня 2019 року судом першої інстанції постановлено додаткове рішення, яким відмовлено у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. у зв`язку з недоведеністю позивачкою понесення фактичних витрат у розмірі 16000 грн. на правничу допомогу.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, акт виконаних робіт та квитанції про сплату позивачем АО « Малишев та партнери» грошей на загальну суму 16000 грн. (копії квитанцій № 1 від 16 липня 2018 року (3000 грн.), № 2 від 14 вересня 2018 року (4000 грн.), № 3 від 26 вересня 2018 року (1000 грн.), № 4 від 5 жовтня 2018 року (4000 грн.), № 5 від 16 листопада 2018 року (4000 грн.), з огляду на наступне.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

На обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права представником позивача під час судових дебатів в суді першої інстанції надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, відповідно до якого за вивчення та правовий аналіз наданих документів підлягала сплаті 1000 грн., збір доказів - 1000 грн., складання позовної заяви про позбавлення батьківських прав та заяви про виклик свідка - 2000 грн., підготовка до судового засідання та представництво в суді 14 вересня 2018 року з виїздом до міста Києва - 4000 грн., підготовка до судового засідання та представництво в суді 5 жовтня 2018 року з виїздом до міста Києва - 4000 грн., підготовка до судового засідання та представництво в суді 16 листопада 2018 року з виїздом до міста Києва - 4000 грн., що разом складає 16 000 грн. (а.с. 87).

Доказів щодо оплати ОСОБА_2 коштів за надання їй правничої допомоги суду першої інстанції не надано.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача складено позовну заяву (а.с.1-11), складено заяви про виклик свідка (а.с.52-53), представник відповідача був присутній у судовому засідання 14 вересня 2018 року з 09 год. 09 хв. до 09 год. 13 хв. (а.с. 68-69), 5 жовтня 2018 року представник не був присутній у судовому засіданні (а.с.79), 16 листопада 2018 був у судовому засіданні з 10 год. 02 хв. до 11 год. 20 хв. (а.с. 91-92).

Суд першої інстанції, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, докази на підтвердження факту надання та тривалості надання правової допомоги, дійшов вірного висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не приймає до уваги надані апелянтом до апеляційної скарги копії квитанцій № 1 від 16 липня 2018 року (3000 грн.), № 2 від 14 вересня 2018 року (4000 грн.), № 3 від 26 вересня 2018 року (1000 грн.), № 4 від 5 жовтня 2018 року (4000 грн.), № 5 від 16 листопада 2018 року (4000 грн.), оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач не надала апеляційному суду доказів неможливості подання вказаних вище документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 .

Оскільки рішення суду та додаткове рішення суду постановлені з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 4 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді