ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/439/19 Справа № 172/1148/17 Суддя у 1-й інстанції - Філіппов Є.Є. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання його недійсним та його скасування, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання його недійсним та його скасування.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання його недійсним та його скасування задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 23.12.2011 року приватним нотаріусом Харківського MHO Хаславською К.В. і зареєстрований в реєстрі за № 4355 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 ., яка складається: 1-коридор, пл. 14.8 кв.м; 2 - кухня, пл. 15,0 кв.м; 3 - ванна, пл. 9,4 кв.м; 4 - кімната, пл.153 кв.м.; 5 - кімната, плю 11,7 кв.м.; 6 - кімната, пл. 36,3 кв.м.; 7 - кімната, пл. 17,6 кв.м., загальною площею -120,1 кв.м., житловою площею 80,9 кв.м. та належить, на праві приватної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_2 .

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк просить скасувати рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року по справі №172/1148/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання його недійсним та його скасування та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 3/118-36, за умовами якого останній були передані у власність грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США на умовах повернення, цільового використання, строковості та платності.

В забезпечення виконання зобов`язань 13.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 1062, посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 181. Згідно вказаного договору позивач у рахунок забезпечення виконання кредитного зобов`язання передав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-11).

23 грудня 2011 року на підстав заяви відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під № 43558 та органами виконавчої служби було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа, а 09.03.2017 року повернуто на підставі п.4 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.4,5-6).

Статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом Про нотаріат та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону Про нотаріат). Цим актом є, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Крім того, в п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Стаття 50 Закону України Про нотаріат передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувавчем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахування приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості по спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержанням нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що виконавчий напис вчинений 23.12.2011 року приватним нотаріусом Харківського MHO Хаславською К.В. , який зареєстрований в реєстрі за № 4355 про звернення стягнення на квартиру необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню,оскільки вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що матеріали справи містять реальні докази направлення та отримання позивачем повідомлення про порушення основного зобов`язання перед вчиненням виконавчого напису, колегія суддів ставиться критично, оскільки підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

З наданого банком поштового повідомлення вбачається, що 16.04.2010 року ОСОБА_1 було отримано поштове відправлення від АКБ соціального розвитку Укрсоцбанк, а виконавчий напис нотаріуса датований 23.12.2011 року, тобто нотаріус вчинив виконавчий напис більше ніж через півтора року після того, як банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою.

Таким чином, недотриманням приватним нотаріусом вказаних вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання банком письмової вимоги до боржника, було порушено права ОСОБА_1 щодо можливості спростування розміру заборгованості.

Твердження банку про те, що стягувачем належним чином виконано вимоги законодавства щодо переліку документів, які в силу вказаних положень законодавства встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис, колегія суддів не бере до уваги, так як сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Посилання апелянта, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення з позовом до суду, так як його було особисто повідомлено про вчинений 23.12.2011 року виконавчий напис та про відкриття 01.03.2012 року виконавчого провадження ВП №31526717, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували обізнаність боржника ОСОБА_1 про існування виконавчого напису та про отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2012 року за ВП №31526717.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 стало відомо про існування виконавчого напису лише 10.10.2017 року, а саме після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження №54218418 на підставі зазначеного виконавчого напису (а.с.12).

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано оцінки наданим доказам з боку відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було вставлено факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова