Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 638/9250/16-ц

провадження № 61-33899св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ковальова Є. С.,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року у складі судді Наумової С. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Овсяннікової А. І., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У лютому 2017 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Дзержинський ВДВС м. Харкова) про повернення виконавчого документа від 19 січня 2017 року стягувачу без прийняття до виконання.

Скарга мотивована тим, щозгідно із судовим наказом від 07 липня 2016 року в справі № 638/9250/16-ц, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 5 500,00 грн та судовий збір у розмірі 689,00 грн, по 344,50 грн з кожного.

06 січня 2017 року два оригінали судових наказів (про стягнення коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) направлені на примусове виконання до Дзержинського ВДВС м. Харкова. Однак один судовий наказ прийнято на примусове виконання разом з оригіналом платіжного доручення про сплату авансового внеску, а інший повернуто підприємству з підстав несплати авансового внеску.

Таким чином, КП «Харківводоканал» просив визнати незаконними дії державного виконавця, скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року скаргу КП «Харківводоканал» залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, залишаючи скаргу без задоволення, виходив з того, що стягувач не додав до заяви про примусове виконання рішення квитанції про сплату авансового платежу, тому дії державного виконавця щодо повернення судового наказу стягувачу відповідають нормам процесуального та матеріального права, вчинені відповідно до законодавства, в тому числі Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність дій державного виконавця та необґрунтованість скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року КП «Харківводоканал» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню. Вказана норма закону не передбачає сплату авансового внеску в розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню, за кількістю боржників, зазначених у виконавчому документі. Таким чином, розмір авансового внеску залежить від розміру суми, що підлягає стягненню, а не від кількості боржників чи проваджень.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 638/9250/16-ц з Дзержинського районного суду м. Харкова.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 січня 2017 року КП «Харківводоканал» звернулося до Дзержинського ВДВС м. Харкова із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом - судовим наказом № 638/9250/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» суми заборгованості 5 500,00 грн та судового збору в розмірі 689,00 грн по 344,50 грн з кожного.

До заяви КП «Харківводоканал» долучило два оригінали судового наказу і платіжне доручення від 13 грудня 2016 року № 10247 на суму 123,78 грн та копію довіреності представника. Один виконавчий документ розподілений та переданий у провадження державного виконавця Щепелевої Г. М., яка відкрила виконавче провадження, інший виконавчий документ розподілений та переданий в провадження старшого державного виконавця Ковальової В. С., яка 19 січня 2017 року на адресу комунального підприємства направила повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу, старший державний виконавець керувався, пунктом 8 частини четвертої статті 4 та частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач не додав відповідної квитанції про сплату авансового внеску.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Із матеріалів справи відомо, що, звертаючись до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у розмірі 5 500,00 грн та судового збору в розмірі 689,00 грн, комунальне підприємство сплатило авансовий внесок у розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню ((5 500 + 689) : 100 * 2 % = 123,78 грн).

Відповідно до статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби визначений нормами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень).

Положення частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) кореспондуються зі статтею 383 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Згідно з пунктом 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, виходив з того, що стягувач КП «Харківводоканал» надав лише одну квитанцію від 13 грудня 2016 року № 10247 в сумі 123,78 грн, тоді як заявник звернувся до органу державної виконавчої служби із двома примірниками судового наказу, тому повинен був оплатити відповідними квитанціями обидва судові накази.

Водночас стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» не містить вимоги щодо оплати авансового внеску за кожним виконавчим документом, а передбачає визначення розміру авансового внеску виходячи виключно з розміру суми, що підлягає стягненню.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 638/16131/16-ц (провадження № 61-29166св18).

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-р(ІІ)/2019 (справа № 3-368/2018(5259/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», зі змінами.

Положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України мотивоване тим, що визначенням положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості.

Конституційний Суд України наголосив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеними положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалено це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статі 129-1 Конституції України.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що виходячи із гарантій, закріплених у статтях 55, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державного виконавця щодо повернення без виконання виконавчого документа з мотивів несплати авансового внеску не можуть вважатися правомірними.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, проте допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скарги.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).

Оскільки суд касаційної інстанції задовольнив касаційну скаргу КП «Харківводоканал», скасував рішення судів попередніх інстанцій та задовольнив скаргу, то відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України понесені КП «Харківводоканал» судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій покладаються на Дзержинський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області у загальному розмірі 3 200,00 грн (1 600,00 грн за подання апеляційної скарги та 1 600,00 грн за подання касаційної скарги).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Харківводоканал»задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Задовольнити скаргу комунального підприємства «Харківводоканал» на дії старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській областіКовальової Є. С. про повернення виконавчого документа від 19 січня 2017 року стягувачу без прийняття до виконання.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ковальової Євгенії Сергіївни щодо повернення виконавчого документавід 19 січня 2017 рокустягувачу без прийняття до виконання.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа від 19 січня 2017 року стягувачу без прийняття до виконання, постановлене старшим державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ковальовою Є. С. за судовим наказом від 10 жовтня 2016 року № 638/9250/16-ц, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова.

Вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 07 липня 2016 року у справі № 638/9250/16-ц, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова.

Стягнути з Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь комунального підприємства «Харківводоканал» судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 200,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов