Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа №753/12378/16-ц

провадження №61-46690св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «БТА Банк», яке є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

особа, яка не брала участі у розгляді справи, зверталась з апеляційною та касаційною скаргами - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року у складу судді Ящук Т. І. та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року складі судді Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), що є правонаступником приватного акціонерного товариства «БТА Банк» (далі - ПрАТ «БТА Банк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у складі судді Коренюк А. М. позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме належну на праві власності ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 123, 30 кв. м, оцінену в сумі 2 545 704 грн, яка належить йому на підставі договору дарування, посвідченого 14 травня

2007 року приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В., та Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 16 травня 2007 року, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 08 червня 2007 року, укладеним між ВАТ «БТА Банк» та ОСОБА_4, для задоволення вимог

ТОВ «Кредитні ініціативи», що є правонаступником ПАТ «БТА Банк», що виникли на підставі договору про відкриття кредитної лінії № 084 від 08 червня 2007 року, в загальній сумі 6 724 550,48 грн та 100 868,25 грн судового збору, а всього 6 825 418,73 грн шляхом проведення прилюдних торгів згідно Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку». У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

ОСОБА_7, яка не брала участі в розгляді справи, оскаржила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без руху та надано строк на виконання недоліків скарги.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що подана апеляційна скарга не відповідає вимогам, визначеним Цивільним процесуальним кодексом України, а саме не оплачена судовим збором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішенням Дарницького районного суду м. Києва

від 22 лютого 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у наданий судом строк

ОСОБА_7 не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме, не сплатила судовий збір.

У жовтні 2018 року ОСОБА_7 подано до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати ухвали суду апеляційної інстанції та справу передати для продовження розгляду Київським апеляційним судом.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року, ОСОБА_7 просить скасувати ухвали суду апеляційної інстанції, справу передати для продовження розгляду до Київського апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд невірно визначив розмір судового збору, який підлягав сплаті за подачу апеляційної скарги.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості, що виникла на підставі договору про відкриття кредитної лінії від 08 червня 2007 року на загальну сумі 6 724 550,48 грн та виселення.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до змісту частини другої статті 6 цього Закону у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

За пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

За статтею 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Таким чином, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 26 лютого 2019 року справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18).

Відповідно до підпункту 1 пункту першого статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, ставка судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати .

У підпункті 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, передбачено, що ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що законодавством чітко визначено ставку судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, яка пов'язана зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви.

Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги визначені у статті 356 ЦПК України.

Тлумачення частини другої статті 357 ЦПК України, частини третьої статті 185 ЦПК України свідчить, що якщо недоліки апеляційної скарги не усунуті, у строк, встановлений судом, то апеляційна скарга повертається судом.

Аналіз матеріалів свідчить, що копія ухвали суду апеляційної інстанції

від 20 серпня 2018 року отримана ОСОБА_7 10 вересня 2018 року

( а. с.193).

Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не виконана ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська