Справа № 425/1029/19
Провадження № 22-ц/810/737/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Стахової Н.В.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 липня 2019 року, ухваленого Рубіжанським міським судом у складі: судді Романовського Є.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 123720,72 грн, який мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10 лютого 2006 року ОСОБА_1 (далі - відповідач) від позивача отримав кредит у розмірі 7300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Оскільки відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2006 року в сумі 123720,72 грн, з яких: 7108,29 грн - заборгованість за кредитом, 116612,43 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2100 грн заборгованість за пенею та комісією, судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права. Банк вважає, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитуванням кредиту саме на таких умовах, та частково виконував свої зобов`язання.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 123720,72 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 * 100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого в частині першій статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2006 року ОСОБА_1 було підписано заяву про оформлення на своє ім`я кредиту, відповідно до якого він оформив на своє ім`я кредитну картку «Універсальна», відсоткова ставка в місяць становить 3,0 %, тобто 36% на рік. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії Кредитної картки (строк дії картки до лютого 2009 року).

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених вимог, оскільки розрахунок заборгованості не є доказом наявності договірних зобов`язань між сторонами, докази отримання картки саме відповідачем з певним номером відсутні, а надані Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складової укладеного між сторонами кредитного договору як не підписані відповідачем, отже відсутні належні та допустимі докази укладення договору банківських послуг та факту видачі кредиту.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Довід апеляційної скарги про неврахування судом наданих позивачем доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог заслуговує на увагу, оскільки позивачем суду надано заяву № б/н від 10 лютого 2006 року ОСОБА_1 (далі - відповідач) про отримання кредитного ліміту у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії Кредитної картки, номер картки НОМЕР_1 , дата відкриття рахунку 15.04.2006 року, вказана заява власноруч підписана ОСОБА_2 Л. (а.с. 52).

Також позивачем суду надано копію паспорту на ім`я ОСОБА_1 та довідку про присвоєння йому ідентифікаційного номеру, які завірені власним підписом відповідача того самого дня 06.03.2006 року, та штемпелем Банку (а.с. 53-54).

Наведене свідчить як про укладення у належній формі кредитного договору між сторонами, так і про погодження його умов платності та строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

По теперішній справі ніким не заперечувалися обставини укладеного між сторонами договору.

Таким чином, переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує ці доводи та вважає, що позивачем доведено за допомогою належних доказів укладення між сторонами кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.02.2006 року, укладеного між сторонами, вбачається порушення позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач розраховує у розмірі 123720,72 грн, з яких: 7108,29 грн - заборгованість за кредитом, 116612,43 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 21.04.2006 року по 31.03.2018 року, 2100 грн заборгованість за пенею та комісією.

Розглядаючи справи, суд має керуватися такими засадами судочинства як змагальність сторін та диспозитивність. Позивач, користуючись своїми правами, надав на підтвердження обґрунтованості позову вищезазначені докази як на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами, так і на підтвердження його виконання сторонами, що не спростовано будь-якими іншими доказами і що судом безпідставно не взято до уваги та не дано належної оцінки.

Враховуючи невиконання судом свого обов`язку щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, предмет і підстави позову та з метою повного і всебічного з`ясування обставин, колегія суддів вважає необхідним прийняти докази, надані позивачем під час знаходження справи в суді апеляційної інстанції - довідку про видані кредитні картки на ім`я ОСОБА_1 строком дії до лютого 2013 року та до лютого 2017 року з номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 9091 8246 (а.с. 70), а також відомості про рух коштів по вказаних картках, з якого вбачається активне користування відповідачем кредитними коштами, придбання товарів, оплата послуг до 17 липня 2014 року включно та часткове погашення виниклої заборгованості (а.с. 71-76), які залучаються до матеріалів справи та беруться до уваги як такі, що мають виключне значення для правильного вирішення спору.

Виходячи із обставин того, що договір укладений 10.02.2006 року, а строк дії картки до лютого 2017 року включно, оскільки в заяві позичальника сторони погодили строк дії кредитного ліміту як такий, що співпадає зі строком дії кредитної картки, колегія суддів вважає, що строком повернення кредиту є 28 лютого 2017 року, і станом на вказану дату у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 7108,29 грн (а.с. 5-8).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до заяви позичальника сторони погодили плату за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць, тобто 36 % річних, що позичальник підтвердив власним підписом.

Оскаржуючи рішення про відмову у задоволенні позову в наведеній частині про стягнення відсотків за користування кредитом, комісії та пені, Банк помилково посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, то вони не можуть буті взяті до уваги.

За змістом статті 263 ЦПК України, що визначає законність і обґрунтованість судового рішення, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта вказаної норми).

Таким висновком в даному випадку є постанова Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у якій зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому вказані обставини слід враховувати під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, комісії, і тому в цій частині позивачем не доведений обов`язок відповідача по сплаті позивачу відсотків у розрахованому позивачем розмірі, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З огляду на обов`язковість висновків ВП ВС у вказаній Постанові про застосування відповідних норм права про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, що регулює умови договору приєднання, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на уваги.

Колегія суддів зазначає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Колегія суддів також звертає увагу на помилкове посилання в апеляційній скарзі на погодження відповідачем шляхом підписання заяви «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом «СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, оскільки договір між сторонами укладений 10.02.2006 року, тобто раніше затвердження вказаних банківських документів в редакції, на яку посилається скаржник.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Також колегія суддів бере до уваги пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, де зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 28 лютого 2017 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Отже, виконуючи свій процесуальний обов`язок та перевіряючи розрахунок відсотків за користування кредитом у розмірі, про погодження якого позивачем надані належні докази, колегія суддів враховує, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі, про який просить позивач 7108,29 грн. виникла 29.08.2014 року та не змінювалася, і станом на вказану дату заборгованість відповідача перед позивачем за процентами складала 755,25 грн., то заборгованість за відсотками підлягає розрахунку наступним чином: 7108,29 х 36 : 100: 360 х 849 (кількість днів з 29.08.2014 року до 28.02.2017 року) = 6034,94 грн., а загалом 6790,19 грн.

Що стосується вимог про стягнення відсотків з 10.02.2006 року до 15.04.2006 року, то вони не підлягають задоволенню, а доводи скарги про необхідність задоволення позову повністю не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки згідно розрахунку заборгованість за цей період відсутня.

Що стосується доводів апеляційної скарги про обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені та комісії, то колегія суддів не погоджує таких доводів, оскільки належних доказів погодження між сторонами сплати вказаних пені та комісії суду не надано.

За таких обставин рішення суду як ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту 7108,29 грн. та відсотків за користування кредитом за період з 15.04.2006 року по 28 лютого 2017 року 6790, 19 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом з 01 березня 2017 року та про стягнення комісії та пені у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Враховуючи, що позивачем під час подання позову з ціною позову 123720,72 грн. сплачено 1921,00 грн. і за подання апеляційної скарги 2881,50 грн., позов задоволено на 13898,48 грн., то до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» належить 539,50 грн. (13898,48 х 4802,50 : 123720,72).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2006 року: заборгованість за тілом кредиту 7108,29 грн., заборгованість за відсотками за період з 15 квітня 2006 року до 28 лютого 2017 року у розмірі 6790,19 грн.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 10 лютого 2006 року до 15 квітня 2006 року, з 01 березня 2017 року до 31 січня 2019 року, за комісією, пенею відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у розмірі 539,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: