Провадження № 22-ц/812/591/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Миколаїв

справа № 485/1475/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Кушнірова Т.Б.,

із секретарем Лептугою С.С.

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

дочірнього підприємства «Південне»

про розірвання договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою

дочірнього підприємства «Південне»

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 23 січня 2019 року суддею Квєткою І.А. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 23 січня 2019 року),

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Південне» про розірвання договору оренди землі.

Позивач зазначав, що за державним актом серії НОМЕР_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 5,36 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Снігурівської міської ради Миколаївської області. 4 березня 2008 року він уклав з ДП «Південне» договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. Пунктом 39 договору визначено право сторін на розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови письмового попередження другої сторони за 30 днів до моменту розірвання договору. 13 жовтня 2017 року він попередив ДП «Південне» про розірвання договору оренди, посилаючись на намір самостійно обробляти належну йому ділянку. Проте відповідач відмов в цьому. Аналогічне попередження від 31 липня 2018 року залишене без відповіді.

Посилаючись на порушення прав орендодавця, передбачене угодою, ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди від 4 березня 2008 року.

Представник ДП «Південне» участі у судових засіданнях не приймав, а в наданому суду відзиві на позов просив у його задоволенні відмовити. Представник відповідача посилався на те, що положення пункту 39 договору оренди мають декларативний характер та не можуть бути достатньою підставою для його розірвання в односторонньому порядку, оскільки не передбачають умов та правових наслідків односторонньої відмови від договору, а також не відповідають правилам пунктів 37 та 38 цього договору та можуть застосовуватись лише з урахуванням цих правил. При цьому передбачені частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» підстави для розірвання договору в односторонньому порядку за рішенням суду, відсутні.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року позов задоволено, договір оренди земельної ділянки від 4 березня 2008 року розірвано. Позивачу відшкодовано судові витрати.

В апеляційній скарзі ДП «Південне» просило рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилався на ті ж обставини, якими заперечував позов, та зазначав, що суд першої інстанції дав невірну оцінку положенням пункту 39 договору оренди, які суперечать вимогам земельного законодавства та є нікчемними при відсутності узгодження умов їх застосування.

Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Апеляційним судом справу розглянуто за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного законодавства та земельним законодавством.

Статтями 3,15 ЦПК передбачене право кожної особи звертатись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також в разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина 3 статті 6 ЦК).

За правилами статті 525 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно частин 3,4 статті 31 Закону "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Аналіз статей 525, 651 ЦК та статті 31 Закону "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору.

Судом встановлено, що за державним актом серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 5,36 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Снігурівської міської ради Миколаївської області (а.с. 6).

4 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ДП «Південне» укладено договір оренди земельної ділянки строком на п'ятнадцять років (далі - Договір). 29 січня 2009 року договір зареєстровано у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК за № 46. (а.с. 7-10).

12 жовтня 2017 року та 31 липня 2018 року ОСОБА_1 звертався до ДП «Південне» з вимогою про розірвання Договору, посилаючись на намір самостійно обробляти землю (а.с. 12, 13).

Обґрунтуванням односторонньої вимоги достроково розірвати Договір стало положення пункту 39 Договору, яким визначено право сторін на розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови письмового попередження другої сторони за 30 днів до моменту розірвання договору.

Земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача.

Встановивши, що позивач виявив бажання розірвати укладений з відповідачем Договір з метою самостійно обробляти свою землю, та врахувавши, що вимога ОСОБА_1 не суперечить статтям 525,651 ЦК та статті 31 закону «Про оренду землі» та відповідає умовам Договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Таке застосування норм цивільного та земельного законодавства відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 420/504/16ц (провадження № 61-6268св18) при розгляді справи з аналогічними обставинами.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта про те, що правила пункту 39 Договору суперечать положенням законодавства щодо неможливості одностороннього розірвання договору оренди без встановлення порушень орендарем умов Договору, а тому є нікчемним.

Це твердження суперечить загальним принципам, викладеним у частині 3 статті 6 ЦК щодо права сторін відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зазначені норми права не містять вказівок на неможливість відступлення від цього правила, а, навпаки, передбачають право сторін договору по іншому вирішити ці відносини.

До того ж сторони укладали спірний договір за зразком типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220. Пункт 39 типового договору передбачає альтернативу у визначенні права на розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку (допускається - не допускається).

Не може впливати на можливість застосування пункту 39 Договору і відсутність конкретних умов або дій сторін угоди, за яких це правило застосовується, а також не визначеність в угоді правових наслідків такого розірвання, на що посилається апелянт.

Закон не передбачає необхідності (обов'язковості) узгодження сторонами та зазначення в Договорі певних умов для реалізації права на одностороннє розірвання договору, а також правових наслідків цих дій.

Не спростовують право, передбачене пунктом 39 Договору, й положення пункту 38 цієї угоди. Підстави, визначені пунктом 38 доповнюються підставами, зазначеними пунктом 39 Договору, а не є такими, що суперечать одне одному та свідчать про нікчемність останніх.

Отже твердження апелянта не доводять порушення судом першої інстанції вимог цивільного та земельного законодавства та не є достатньою підставою для скасування судового рішення та відмови в позові ОСОБА_1

Не встановлено апеляційним судом й таких порушень судом першої інстанції норм процесуального законодавства, які би призвели до невірного вирішення справи та відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК були би достатньою підставою для скасування судового рішення.

Апеляційним судом обговорені й питання про відповідність обраного позивачем способу захисту, виходячи з положень частини 3 статті 651 ЦК, що у разі односторонньої відмови від договору, якщо це право встановлено договором, він є розірваним.

З цього питання в судовій практиці існують різні підходи до визначення відповідної вимоги - розірвання договору, визнання договору розірваним, або витребування земельної ділянки. Такі позиції викладені у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа № 420/504/16ц), від 21 лютого 2018 року (справа № 420/557/16ц), від 5 вересня 2018 року (справа № 235/539/17).

При вирішенні цього питання у даній справі апеляційний суд виходить з положень Закону «Про оренду землі», норми якого є спеціальними по відношенню до загальних норм цивільного законодавства. Відповідно до змісту статті 32 цього закону розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами, або, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду.

Крім того, речове право орендаря земельної ділянки підлягає державній реєстрації, а скасування цієї реєстрації у разі дострокового припинення договірних зобов'язань може бути здійснено на підставі судового рішення про розірвання угоди.

Враховуючи особливості правовідносин щодо оренди землі та положення земельного законодавства, апеляційний суд вважає позовну вимогу про розірвання договору найбільш ефективним способом захисту прав орендодавця.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Південне» залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Т.Б.Кушнірова

---------------------------------

Повну постанову складено 15 квітня 2019 року.