Справа № 167/467/18 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І.
Провадження № 22-ц/802/174/19 Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Грушицького А.І.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус ОСОБА_17 про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вимогою до відповідача про визнання недійсним заповіту.

Покликалась на те, що вона та відповідач ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

18.06.2003 року матір склала на її ім'я заповіт, яким заповіла будинок із земельною ділянкою, що розміщені по АДРЕСА_1. З моменту купівлі будинку і по листопад 2017 року вона з матір'ю і донькою проживали в ньому. Позивач самостійно обставляла будинок, брала кредити і позики на ремонти, на облаштування будинку, було розроблено проект газопостачання та підключено будинок до газопостачання. Всі витрати по утриманню будинку також оплачувались нею. Для того, щоб утримувати будинок та сім'ю, вона змушена була регулярно їздити на заробітки до інших країн. Брат ОСОБА_3 мав свою сім'ю і свій будинок в с. Топільне Рожищенського району. В 2014 році після перенесеного важкого двостороннього запалення легень, у матері почалися проблеми із психічним здоров'ям. ЇЇ мова стала нелогічною, без зв'язку. Час від часу матір стала звинувачувати її у неіснуючих проблемах, стала губити речі, документи. У зв'язку з цим її донька ОСОБА_6 09.08.2016 року звернулася до Рожищенського районного суду із заявою про визнання ОСОБА_5 недієздатною та про встановлення опіки над нею. В межах розгляду даної справи 16.05.2017 року було проведено судово-психіатричну експертизу, висновком якої встановлено, що ОСОБА_5 виявляє ознаки психоорганічного синдрому з емоційно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Незважаючи на це 09.08.2017 року брат забрав матір з дому та повіз до нотаріуса. 15.08.2017 року Рожищенським районним судом було ухвалено рішення, яким ОСОБА_5 визнано недієздатною та призначено опікуном ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

12.12.2017 року позивач звернулася в Рожищенську районну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5. Водночас їй було повідомлено, що її матір 09.08.2017 року, за кілька днів до визнання її недієздатною, склала заповіт на ім'я ОСОБА_3. Вважає , що під час складення даного заповіту ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати у зв'язку з наявними у неї розладами психіки.

Просить визнати недійсним заповіт від 09.08.2017 року, складений ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_17, зареєстрований в реєстрі № 1053.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 20 листопада 2018 року позов задоволено.

Ухвалено визнати недійсним заповіт від 09.08.2017 року, складений ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_17, зареєстрований в реєстрі № 1053.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши позивача та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав, що спадкодавець ОСОБА_5 на час вчинення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, відповідач належними та допустимими доказами вказаних обставин не спростував.

Такі висновки суду є правильними та відповідають встановленим обставинам справи та письмовим доказам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про її смерть від 08.11.2017 року серії НОМЕР_1 (а.с.60).

Сторони по справі є дітьми ОСОБА_5, а відповідно - спадкоємцями першої черги після її смерті( а.с.12,13).

18 червня 2003 року ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області Михалюк Н.В. та зареєстрований в реєстрі № 244 (а.с. 16)

09 серпня 2017 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження за яким житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та все належне майно, на яке за законом матиме право на день смерті заповіла своєму синові - ОСОБА_3. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_17 та зареєстрований в реєстрі № 1053 ( а.с. 78)

З матеріалів справи вбачається що, обоє спадкоємців першої черги - позивач та відповідач у справі подали до нотаріальної контори у встановленому законом порядку та строки заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5.

Вважаючи своє право на спадщину порушеним, позивач звернулась до відповідача з даним позовом.

Підставами позову про визнання заповіту недійсним, складеного ОСОБА_5 09 серпня 2017 року, позивач зазначила те, що волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, спадкодавець не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічної хвороби.

Згідно зі статтею 1233 та частиною першою статті 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти, зокрема в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У частині першій статті 1257 ЦК України передбачено що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів наявних у справі.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами для встановлення того, чи була здатна особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом встановлено, що до дня смерті ОСОБА_5 проживала АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_1 (позивачем) та внучкою ОСОБА_6 (донька позивача) та вели спільне господарство, дбали один про одного, утримували помешкання в якому проживали.

З матеріалів справи та показів свідків судом встановлено, що донька та внучка опікувались ОСОБА_5, забезпечували її повсякденне життя та між ними були хороші стосунки.

Відповідач ОСОБА_9 (син померлої) проживав зі своєю сім'єю за адресою АДРЕСА_2 та періодично провідував матір за адресою її проживання.

З матеріалів справи та пояснень позивача, які надавались нею в судових засіданнях судом встановлено, що після перенесеного двохстороннього запалення легень у березні 2014 року у ОСОБА_5 почали проявлятись ознаки психічної хвороби. Зокрема: ОСОБА_5 проявляла агресивну поведінку в спілкуванні з близькими та знайомими, безпричинно звинувачувала у тих чи інших питаннях, неадекватно поводилась у побуті, відмовлялась вживати їжу, яку їй приготували донька чи онучка, переставала орієнтуватись у часі, просторі та подіях. При цьому ОСОБА_5 у категоричній формі відмовлялась від огляду лікаря та надання їй компетентної медичної допомоги. Після проявів даної хвороби між ОСОБА_5 та позивачем стосунки погіршились, матір почала звинувачувати доньку та внучку в неіснуючих проблемах та більш прихильно ставитись до сина.

Судом встановлено, що в серпні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною ОСОБА_5 та призначення їй опікуна.

В судді апеляційної інстанції позивач вказала, що у зв'язку з тим, що вона в означений період перебувала на заробітках за межами України, саме ОСОБА_6 звернулась до суду з відповідною заявою. Таке звернення було викликане погіршенням психічного стану матері та намаганням допомогти ОСОБА_5 у вирішенні повсякденних життєвих питань, з якими вона не могла уже сама особисто справитись (отримання пенсії, надання медичної допомоги, обслуговування себе в побуті та інше).

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 15 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано недієздатною та опікуном призначено ОСОБА_6 (а.с. 58-59). Дане рішення суду набрало законної сили.

Судом встановлено, що в межах розгляду справи про визнання ОСОБА_5 недієздатною, 03 березня 2017 року судом було призначено судово-психіатричну експертизу на виконання якої складено висновок №132 .

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 132 від 16.05.2017 року, яка проведена амбулаторно експертами Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька, ОСОБА_5 виявляє ознаки психоорганічного синдрому з емоційно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 53-56).

За змістом даної експертизи вбачається, що у ОСОБА_5 виявлено ригідність та сповільненість темпу мислення, наявність в мисленні надцінних ідей, зниження пам'яті та здатності до концентрації уваги, емоційну лабільність, послаблення вольових процесів, зниження соціально-побутової адаптації та фону настрою, недостатність критики.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За таких обставин висновок судово-психіатричної експертизи № 132 від 16.05.2017 року є письмовим доказом у даній справі, яким обґрунтовано вимоги позивача.

З матеріалів справи вбачається, що даний висновок судово-психіатричної експертизи відповідачем не спростовувався, клопотання про призначення відповідної судово-психіатричної експертизи також не заявлялось.

З наданих свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_14 показань у суді першої інстанції, судом встановлено, що в останні роки життя у ОСОБА_5 спостерігалися розлади пам'яті: вона пам'ятала минуле, однак не повністю орієнтувалася в сьогоденні; була агресивною по відношенню до доньки, внучки, сусідів, помилялась у елементарних арифметичних операціях. Інтелект ОСОБА_5 був різко знижений: не орієнтувалася в елементарних питаннях повсякденного життя - не знала розміру власної пенсії, вартості продуктів.

Покази свідків відповідачем не спростовані.

Твердження апеляційної скарги про суперечливість показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_10 є голослівними. Вказані свідки є сусідами ОСОБА_5 та показали, що останні роки вона стала дуже агресивною, а тому саме за тієї причини вони перестали з нею спілкуватись.

За таких обставин з врахуванням письмового доказу, а саме висновку судово-психіатричної експертизи від № 132 від 16.05.2017 року, яка проведена експертами з оглядом ОСОБА_15, за два з половиною місяці до посвідчення оспорюваного заповіту, рішення суду про визнання ОСОБА_15 недієздатною, яке ухвалено через 6 днів після посвідчення заповіту, з врахуванням показів свідків та пояснень учасників справи, за відсутності належних та допустимих доказів, які б спростували вказані докази, суд першої інстанції прийшов то правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання заповіту недійсним.

Твердження апеляційної скарги про неповноту дослідження судом першої інстанції обставин справи, оскільки не допитано третю особу - ОСОБА_17 є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Збирання доказів у цивільній справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем або ж його представником не заявлялось клопотання про допит в судовому засіданні приватного нотаріуса Рожищенського районного нотаріального округу ОСОБА_17

При цьому, ОСОБА_17 будучи учасником даної цивільної справи, при її належному повідомлені про усі судові засідання, скористалась своїм правом та просила проводити розгляд справи у її відсутності, про що подала письмову заяву. Аналогічну заяву приватний нотаріус подала до Волинського апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок № 132 від 16.05.2017 року судово-психіатричної експертизи ґрунтується на припущеннях є безпідставними, оскільки самим апелянтом не наведено та не обґрунтовано тих припущень, які на його думку наявні у даному висновку.

В порушення вимог ч. 2 ст. 12 ЦПК України відповідач не довів обставин, які мають значення для справи на які він посилався як на підставу заперечень проти вимог позовної заяви

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 листопада 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: