Справа № 458/1017/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді: Кріль Л.М.

за участю секретаря: Сисан С.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Турці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 05.04.2018 року у м.Турці по вул.Молодіжній, 1 Львівської області відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напряму руху, не переконавшись у безпечності руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутньому напрямку під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали зовнішні технічні пошкодження, а його автомобіль - ще і скриті дефекти.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 10.05.2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Страхова компанія позивача сплатила йому 6000,00 грн., що покрило лише 50% понесених витрат на ремонт автомобіля після ДТП, а 500,00 грн. франшизи відповідач йому не сплатив.

Відповідач до позивача не звертається і вирішити питання про відшкодування заподіяної шкоди не намагається і не планує, а тому повинен відшкодувати йому ще і моральну шкоду, яку він разом із упущеною вигодою через ушкодження автомобіля на даний час оцінює у 5000 грн. Позивач працює зубним техніком Турківської КЦРЛ і тривала відсутність його автомобіля через ремонт після ДТП створила йому додаткові незручності та складності, що і складає упущену вигоду.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 11500 грн. відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 10.09.2019 року постановлено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали судді від 10.09.2019 року позивач ОСОБА_1 одержав згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення -15.09.2019 року, а відповідач -13.09.2019 року.

Клопотань від учасників судового процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження, про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

30.09.2019 року представник відповідача - адвокат Стернюк В.А. подав до суду відзив на позовну заяву. Посилається на те, що ОСОБА_2 уклав з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, що підтверджується полісом №АК/8100541 від 28.12.2017 року з строком дії з 29.12.2017 року по 28.12.2018 року. Позивачем зазначено про те, що страховою компанією йому було відшкодовано 6 000 грн., що складає 50% від витрат, які він «нібито» поніс на ремонт автомобіля. Позивач зазначає, що його автомобіль в результаті ДТП крім зовнішніх пошкоджень отримав ще і скриті дефекти. Але, які саме та чим це підтверджується позивач не зазначив та не підтверджує жодними доказами. У позовній заяві відсутнє будь-яке обгрунтування такої шкоди, в чому вона полягає, які витрати фактично ним понесено на ремонт автомобіля Volksvagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , якими доказами це підтверджується. Крім того, позивач не зазначає, в чому полягає упущена вигода, яким чином вона пов`язана з пошкодженням належного йому автомобіля та відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що позивач міг і повинен був отримати доходи та, в якому розмірі. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди жодним чином не обгрунтовані. Просить у задоволенні позову позивача відмовити повністю.

04.10.2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив. Посилається на те, що його страхова компанія сплатила йому 6000 грн., що покрило лише 50% понесених витрат на ремонт автомобіля після ДТП, а 500 грн. франшизи ОСОБА_2 йому не сплатив. Моральну шкоду разом із упущеною вигодою через ушкодження автомобіля оцінює у 5000 грн. Він працює зубним техніком Турківської комунальної центральної лікарні і тривала відсутність його автомобіля через ремонт після ДТП створила йому додаткові незручності та складності, що і складає упущену вигоду. Усього спричинену йому матеріальну та моральну шкоду він оцінює у 11500,00 грн.

04.10.2019 року представник відповідача - адвокат Стернюк В.А. подав до суду доповнення до відзиву на позовну заяву, посилаючись на те, що до відповіді на адвокатський запит надано заяву на виплату страхового відшкодування до справи №17420, підписану позивачем ОСОБА_1 від 25.06.2018 року, в якій зазначено про те, що сторонами досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування в сумі 7232,00 грн., з яких розмір матеріального збитку становить 6732,00 грн., за мінусом 500,00 грн. франшизи. Також надано страховий акт №17420/18-Е від 11.07.2018 року, розрахунок №17420/18-Е від 07.07.2018 року суми страхового відшкодування, платіжне доручення №11032 від 11.07.2018 року про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в сумі 6732,00 грн. Наданими документами спростовується твердження позивача про те, що йому було сплачено тільки 50% суми від витрат, які він поніс на ремонт автомобіля, адже розмір збитків, погоджений позивачем становив 7232,00 грн. та був сплачений йому страховою компанією в повному обсязі за мінусом суми франшизи - 500,00 грн. Жодних інших допустимих та належних доказів, які б підтверджували наявність скритих дефектів, пов`язаних з подією ДТП та відповідних витрат на їх усунення позивачем не надано, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.04.2018 року о 10 год. 30 хв. у АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не переконавшись у безпечності руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутньому напрямку під керуванням позивача ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали зовнішні технічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 10.05.2018 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) грн. Дана постанова набрала чинності та не була оскаржена.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 24.01.2013 року.

У результаті вчинення відповідачем протиправних дій, отримав пошкодження автомобіль позивача ОСОБА_1 «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , а саме: деформовано праве крило, передня права дверка, тріснуте лобове скло згідно схеми місця ДТП від 05.04.2018 року, чим було заподіяно майновий збиток позивачу.

Відповідач ОСОБА_2 уклав з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, що підтверджується полісом №АК/8100541 від 28.12.2017 року з строком дії з 29.12.2017 року по 28.12.2018 року.

25.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування до справи №17420 про те, що сторонами досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування в сумі 7232,00 грн., з яких розмір матеріального збитку становить 6732,00 грн., за мінусом 500,00 грн. франшизи та просив здійснити відшкодування оціненої шкоди шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок.

Згідно розрахунку №17420/18Е суми страхового відшкодування від 07.07.2018 року вартість відновлювального ремонту становить 7232,00 грн., а ліміт відповідальності страховика становить 100000,00 грн.

11.07.2018 року за вищевказаною заявою позивача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» перерахувала на його рахунок страхове відшкодування, зменшене на суму франшизи - 500,00 грн., в сумі 6732,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11032 від 11.07.2018 року.

Відповідно до ст.22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Варто зазначити, що при обчисленні (визначенні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту.

Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача, який зобов`язаний довести, що доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі виконання ним своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Однак, позивачем не надано жодних доказів та розрахунку ним упущеної вигоди.

У порушення вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України, яка зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем не надано об`єктивних, переконливих доказів спричинення йому збитків у вигляді упущеної вигоди, зокрема враховуючи також те, що доходи від праці на посаді зубного техніка він би отримав і за звичайних умов.

Не можна прийняти до уваги лише розрахунок позивача про те, що моральну шкоду разом із упущеною вигодою він оцінює у 5000 грн., без наявності жодних підтверджуючих документів.

Також варто зазначити, що повинен бути зв`язок між правопорушенням і шкодою у випадку вимоги про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди. Підставою відповідальності є порушення стороною положень закону чи договору, у зв`язку з чим у кредитора (потерпілого) виникає право на відшкодування збитків, в тому числі у формі упущеної вигоди. Умовами настання цивільно-правової відповідальності є: а) протиправна поведінка; б) наявність шкоди (збитків); в) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою (збитками); г) вина.

Відтак, вимоги позивача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду. У відповідність до вимог ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Матеріалами справи встановлено, що за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8100541 від 28.12.2017 року, укладений між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та відповідачем ОСОБА_2 розмір франшизи складає 500,00 гривень. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У суду не викликає сумніву той факт, що в результаті ДТП 05.04.2018 року позивачеві дійсно було завдано матеріальної шкоди, проте на підставі наданих суду позивачем доказів, суд позбавлений можливості дійти висновку про дійсну шкоду, завдану автомобілю «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 та розміру понесених позивачем витрат на відновлення автомобіля. За таких обставин суд приходить до висновку, що у відшкодуванні матеріальної шкоди позивачу необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю суми завданої матеріальної шкоди.

При цьому суд позбавлений можливості збирати докази з власної ініціативи.

Так, відповідно до ч.3, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1, ч.7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то судом приймається до уваги, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.4, 5 ст.23 ЦК України).

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода, у тому числі, якщо в наявності ушкодження здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК України), що підтверджено ухвалою ВССУ від 30 травня 2016 року у справі №607/18544/14-ц.

Згідно п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року, №1 від 27.02.2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками).

Суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути максимально адекватним завданій шкоді.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок ДТП з вини відповідача, він дійсно зазнав душевних страждань, спричинених хвилюваннями, нервовим стресом та у зв`язку з відсутністю засобу для свого переміщення. Також позивач ОСОБА_1 вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого побуту. Таким чином, з урахуванням тривалості позбавлення можливості користування транспортним засобом, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, вимушених змін у життєвих стосунках позивача та, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме: суд приходить до висновку стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. + 704,80 грн., а всього разом 1409,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.12, 14, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , в рахунок відшкодування матеріальних збитків (розмір франшизи) 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 сплачений судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

У решті заявлених вимог відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання.

Головуючий: