233 № 233/6871/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлостоцької О.В.

секретаря Теліціної О.О.,

за участю

представника позивача -

відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2013 року в розмірі 32630 грн. 91 коп., в якій зазначено, що відповідно до договору, укладеного 04 жовтня 2013 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5100.00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_1 систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник неналежним чином виконував передбачені договором зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 11 грудня 2018 року, яка складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5544 грн. 17 коп., пені в розмірі 25056 грн. 70 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 1530 грн. 04 коп., а всього 32630 грн. 91 коп., судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, звернувся з заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про часткове визнання позовних вимог в частині нарахованих відсотків за користування кредитом. Позовні вимоги в частині стягнення нарахованої пені та штрафів не визнав, просив відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8).

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, ОСОБА_1 погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 10-24).

Відповідно до цієї заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами (а.с. 9) складає договір про надання банківських послуг. У заяві також, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомився і згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Відповідно до умов кредитного договору б/н від 04 жовтня 2013 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11).

Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою у безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком.

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадку невиконання зобовязань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобовязання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 вище зазначених Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Як вбачається з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 9), тарифами договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань за договором позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобовязань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку (а.с. 5-7) станом на 11 грудня 2018 року становить 32630 грн. 91 коп., а саме: заборгованість за відсотками за користування кредитом 5544 грн. 17 коп., пеня 25056 грн. 70 коп., а також штрафи: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1530 грн. 04 коп.

Наданий Банком розрахунок заборгованості повністю або частково не спростовано, у звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5544 грн. 17 коп.є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 25056 грн. 70 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 1530 грн. 04 коп., суд виходить з наступного.

14 жовтня 2014 року набрав чинності ОСОБА_2 України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вище зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 ч. 1 цього Розпорядження м. Костянтинівка (Костянтинівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14).

Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Костянтинівка Донецької області.

Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Станом на теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнято, зважаючи на що наявні підстави для застосування судом положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до даних паспорту, відомостей реєстру територіальної громади відповідач ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37-38, 77), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 11 грудня 2018 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з процентів, пені та штрафів у відповідному розмірі.

При цьому, враховуючи, що період нарахування відвідачу пені згідно розрахунку з 01 серпня 2015 року по 11 грудня 2018 року, тобто після 14 квітня 2014 року, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 25056 грн. 70 коп. задоволенню не підлягають.

Що стосується штрафів в розмірі 500 грн. та 1530 грн. 04 коп., нарахованих відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов і Правил надання банківських послуг, суд вважає, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штрафи (фіксована частина та процентна складова) нараховані станом на 11 грудня 2018 року, тобто на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 не виконав належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором б/н від 04 жовтня 2013 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04 жовтня 2013 року, що утворилась станом на 11 грудня 2018 року в загальному розмірі 5544 грн. 17 коп., що складється із заборгованості по процентам за користування кредитом, задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині.

ОСОБА_2 України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що пеня в розмірі 25056 грн. 70 коп., штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 1530 грн. 04 коп. (процентна складова), позивачем нараховані безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно ст. 141 ЦПК України витрати, повязані зі сплатою позивачем судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 526, 527, 599, 612, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 19, 259, 263, 264, 265 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний код 14360570) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитом за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2013 року станом на 11 грудня 2018 року в сумі 5544 (пять тисяч пятсот сорок чотири) гривні 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 299 (двісті девяносто девять) гривень 37 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 11 квітня 2019 року, повний текст рішення виготовлений 16 квітня 2019 року.

Суддя: