Справа № 182/7317/18
Провадження № 2/0182/137/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.03.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Рунчевої О. В.

секретаря - Нагаєвої Н. О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018 року позивач звернулася до суду із зазначеною позовною завою, мотивуючи наступним.

Вона з 16.02.1985 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27.02.1989 року в період зареєстрованого шлюбу, вони з ОСОБА_5 за спільні гроші придбали житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, що підтверджується Договором від 27.02.1989 року, посвідченим ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Червоногригорівської селищної Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області , зареєстровано в реєстрі за № 96.

Право власності на зазначений будинок було зареєстровано за її чоловіком ОСОБА_5 в Нікопольському МБТІ в реєстровій книзі № 8 за № 89, що підтверджується Реєстровим надписом на зазначеному Договорі купівлі-продажу.

Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: вул. Підгорна. буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області був придбаний в зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних коштів, тож є їхньою з ОСОБА_5 спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона як дружина має право на 1/2 частину цього будинку.

Спільне проживання з чоловіком не склалося і шлюб між ними було розірвано 15.12.1998 року, що підтверджується відміткою на Свідоцтві про укладення шлюбу.

Зазначила, що в зазначеному житловому будинку вона зареєстрована та проживає з 22.09.1988 року і по сьогоднішній час та незважаючи на те, що вони з чоловіком розірвали шлюб, вони постійно проживали за однією адресою в їхньому спільному будцнку.

З 2010 року вони з ОСОБА_5 відновили фактичні шлюбні відносини і проживали як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, допомагали в навчанні сину.

4 липня 2016 року ОСОБА_5 помер. До дня смерті він проживав та був зареєстрований у їхньому спільному будинку по вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області.

За життя ОСОБА_5 вони з ним не здійснили поділ спільного майна, яке залишилась після розірвання нашого шлюбу, в тому числі й житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Підгорна. буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, тому станом на день його смерті даний об'єкт нерухомого майна залишався в статусі спільного сумісне майна подружжя.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав, єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом є їхній син ОСОБА_2, який в передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не звертався, на спадщину не претендує.

Спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його сестра, ОСОБА_3, яка спадщину не прийняла, у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталася, на спадщину не претендує.

Спадкоємцем третьої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його рідний дядько, ОСОБА_4, який спадщину не прийняв, у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертався, на спадщину не претендує.

Вона вважає, що відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом після його смерті, оскільки у період з січня 2010 року до дня смерті ОСОБА_5 проживала з ним однією сімєю як чоловік та дружина, вела з ним спільне господарство, вони мали спільний бюджет, взаємні права та обовязки, називали один одного чоловіком та дружиною, що підтверджується Актом від 19 травня 2017 року, складеним її сусідами, який було засвідчено Червоногригорівським селищним голово ОСОБА_7

На час відкриття спадщини вона була зареєстрована та постійно проживала разом спадкодавцем за адресою - вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольської району Дніпропетровської області, тож спадщину після його смерті прийняла, згідно положеннь ч. З ст. 1268 ЦК України.

26 квітня 2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольської районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини післ смерті ОСОБА_5, у звязку з чим в нотаріальній конторі бул заведено спадкову справу № 44/2018.

Зважаючи на те, що на час відкриття спадщини вона не перебувала в зареєстрованом шлюбі з померлим ОСОБА_5, приватний нотаріус Нікопольської районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8І постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 червня 2018 року відмовил у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендувала для встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як, п'ять років до часу відкриття спадщини звернутись до суду.

На підставі викладеного, просить встановити факт її сумісного проживання однією сімєю з ОСОБА_5 у період з січня 2010 року до часу відкриття спадщини 04 липня 2016 року за адресою - вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області; визнати за нею право право власності на частину спільного сумісного майна подружжя з ОСОБА_5, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 04 липня 2016 року.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання сторони не зявилися. Позивач 21.01.2019 року надала на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 136) В матеріалах справи наявна заява відповідача ОСОБА_2 від 21.01.2019 року, заява відповідача ОСОБА_3 від 24.01.2019 року та заява відповідача ОСОБА_4 від 24.01.2019 року, згідно яких кожен з відповідачів позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та просять справу розглядати за їх відсутності (а.с. 133, 142, 145).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 315 ЦПК України, 1216-1218,1220-1223, 1258, 1264, 1268-1270 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Позивач з 16.02.1985 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 8). Від даного шлюбу у них народився син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

27.02.1989 року в період зареєстрованого шлюбу, позивач разом з чоловіком ОСОБА_5 за спільні гроші придбали житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 27.02.1989 року, посвідченим ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Червоногригорівської селищної Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області , зареєстровано в реєстрі за № 96 (а.с. 12-15).

Право власності на зазначений будинок було зареєстровано за ОСОБА_5І, в Нікопольському МБТІ в реєстровій книзі № 8 за № 89, що підтверджується Реєстровим надписом на зазначеному Договорі купівлі-продажу (а.с. 15).

Враховуючи положення ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на час набуття у власність вказаного будинку з надвірними будівлями, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічна позиція щодо застосування вказаної норми Кодексу про шлюб та сім'ю міститься в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2009 року.

Згідно ст. 24 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження цим майном, а відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містить і Сімейний Кодекс України, що набрав чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст.60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

При спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, це може бути зроблено також після відкриття спадщини та спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області був придбаний в зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних коштів, тож є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а тому позивач як дружина має право на 1/2 частину цього будинку.

Спільне проживання позивача з ОСОБА_5 не склалося і шлюб між ними було розірвано 15.12.1998 року, що підтверджується відміткою на Свідоцтві про укладення шлюбу (а.с. 8). Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 позивач продовжувала проживати у спірному будинку та була в ньому зареєстрована весь час.

З 2010 року позивач відновила фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_5 І, вони продовжували проживали як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, що підтверджується Актом від 19 травня 2017 року, складеним її сусідами, який було засвідчено Червоногригорівським селищним голово ОСОБА_7 (а.с. 10).

4 липня 2016 року ОСОБА_5 помер (а.с. 4). До дня смерті він проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2.

Станом на день його смерті житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області залишався в статусі спільного сумісне майна подружжя.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав, єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом є син позивача та померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_2, відповідач по справі, який в передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не звертався, на спадщину не претендує.

Спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його сестра, ОСОБА_3, яка спадщину не прийняла, у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталася, на спадщину не претендує.

Спадкоємцем третьої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його рідний дядько, ОСОБА_4, який спадщину не прийняв, у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертався, на спадщину не претендує.

Позивач відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5, оскільки у період з січня 2010 року до дня смерті ОСОБА_5 проживала з ним однією сімєю як чоловік та дружина, вела з ним спільне господарство, вони мали спільний бюджет, взаємні права та обовязки, називали один одного чоловіком та дружиною.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла, згідно положеннь ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Як вбачається з листа приватного нотаріуса Нікопольської районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 за вих. № 1909/01-16 від 28.12.2018 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54649327, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54649348 виданих 28.12.2018 року, після смерті ОСОБА_5, померлого 04.07.2016 року, заведено спадкову справу № 44/2018 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 26.04.2018 року (а.с. 62).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2018 року приватним нотаріусом Нікопольської районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки неможливо безспірно встановити факт того, що вона є членом сімї спадкодавця, тому що шлюб з ним було розрізано.

Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо.

Отже, суд вважає встановленим факт спільного проживання однією сім?єю ОСОБА_9 та ОСОБА_10І, з січня 2010 року по день його смерті, тобто по 04.07.2016 року за адресою - вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення цих фактів.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень статті 1258 ЦК України, спадкоємці зазаконом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з померлим спадкодавцем ОСОБА_5 з січня 2010 року по день його смерті - 04.07.2016 року, тобто понад п?ять років, тому суд вважає, що ОСОБА_1 набула право на спадкування після смерті ОСОБА_5 І, як спадкоємець четвертої черги по закону.

На підставі викладеного, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, ст.ст. 1216-,1218,1220-1223,1225,1264,1268-1270, 1296ЦК України, ст..ст. 22,24 КпШС України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом- задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 однією сімєю з ОСОБА_5, що помер 04.07.2016 року у період з січня 2010 року до часу відкриття спадщини 04 липня 2016 року за адресою - вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_1 право право власності на частину спільного сумісного майна подружжя з ОСОБА_5, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Підгорна, буд. 8 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 04 липня 2016 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_11