Номер провадження: 22-ц/813/980/19
Номер справи місцевого суду: 515/1045/17
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С.В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі- Харітонова О.Є.

Позивач ОСОБА_3

Представник Держгеокадастру

в Одеській області- Корапиш К.В.

Представник апелянта- Харітонова О.Є.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області

про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

24 липня 2017 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеними позовними вимогами в яких зазначали, що з вересня 2006 року користуються нежитловою будівлею № 4 комплексу будівель та споруд № 7, що розташована на території с. Лиман Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала агрофірмі «Прикордонник» та знаходилась в жахливому стані, а саме: на 80% відсутній дах, не було вікон та дверей, почали руйнуватися стіни. Ними було прийнято рішення поступово відбудувати будівлю та почати користуватися нею. Відкрито заволодівши спорудою та розподіливши її між собою на дві частини, з вересня 2006 року вони вклали значні кошти на її утримання:- відремонтували дах, вікна та двері, укріпили стіни будівлі, проводять поточний ремонт.

Позивачі зазначають, що на час заволодіння будівлею вона належала ВАТ «НВНГ «Прометей», що став правонаступником агрофірми "Прикордонник". Рішенням № 45 від 13.12.2016 року Лиманська сільська рада присвоїла об'єкту нерухомості адреси нежитлових будівель. За час відкритого та безперервного користування нею претензій від можливо заінтересованих сторін не надходило, майновий пай колишньої агрофірми «Прикордонник» не розпайовувався. Рішенням господарського суду Одеської області від 27.06.2007 року припинено діяльність ВАТ «НВНГ «Прометей» у зв'язку з визнанням їх банкрутом.

Посилаючись на вимоги ст.344 ч.1 ЦК України позивачі просили визнати за ними право власності на це майно за набувальною давністю:

-за ОСОБА_4 на 54/100 нежитлової будівлі № 4 комплексу будівель та споруд № 7 що складається з приміщень № 2-1, № 2-2, загальною площею 687,9 кв.м., розташованих на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту;

- за ОСОБА_3 на 46/100 нежитлової будівлі № 4 комплексу будівель та споруд № 7 що складається з приміщень № 1-1, № 1-2,1-3 загальною площею 591,3 кв.м., розташованих на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту.

Лиманська сільська рада Татарбунарського району Одеської області в особі сільського голови (Кометіані О.М.) в листі від 03.08.2016 року № 432/02-16 зазначив, що виконавчий комітет Лиманської сільської ради позов визнає та не заперечує проти нього.Просили справу слухати без представника Лиманської сільської ради та винести рішення на розсуд суду(а.с.88)

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно задоволені.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на нерухоме майно за набувальною давністю на 54/100 нежитлової будівлі № 4, комплексу будівель та споруд № 7, що складається з приміщень № 2-1, 2-2, загальною площею 687,9 кв. м., розташованої на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на нерухоме майно за набувальною давністю на 46/100 нежитлової будівлі № 4, комплексу будівель та споруд № 7, що складається з приміщень № 1-1, № 1-2, № 1-3 загальною пло- щею 591,3 кв. м., розташованої на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту.( а.с.92-93).

В апеляційній скарзі представник прокурора Одеської області ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, яким відмовити у задоволені позовних вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.04.2018 року ( суддя Громік Р.Д.) поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 серпня 2017 року та відкрито апеляційне провадження.( а.с.119-120)

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосудця на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду, справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018р. №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: Гірняк Л.А, Сегеди С.М., Цюри Т.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження.

В судове засідання ОСОБА_4, представник Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце розгляду справи сповіщені належним чином відповідно повідомлення про вручення поштового відправлення.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

В апеляційній скарзі представник прокуратури Одеської області, в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області доводить порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судове рішення за загальним правилом не є підставою для виникнення права власності на самочинне будівництво. Позивачами не надано доказів, що спірне майно на праві власності належало ВАТ «НВНГ «Прометей» та, що вони ним відкрито користувались з 2006 року та здійснювали ремонтні роботи. Зокрема заявник заявляє про відсутність виділу земельної ділянки під спірну нерухомість, а здійснення самочинних будівельних робіт виключає добросовісність володіння спірним майном. При цьому посилається на вимоги на приписи ст.23 частини 3 Закону України «Про прокуратуру» та зазначає, що Лиманська сільська рада Татарбунарського району Одеської області не здійснила ( неналежно здійснено) реалізацію владних повноважень. Зокрема в порушенні ст.335 ЦК України не взяла на облік безхазяйну нерухомість, що було підставою для звернення прокурора з апеляційною скаргою. Одночасно посилається на порушення судом першої інстанції норми земельного законодавства так як визнаючи право власності на нерухоме майно фактично вирішив питання щодо користування земельною ділянкою, яка є необхідною для її обслуговування.

Представник Головного управління Дергжгеокадастру в своїх поясненнях просить скасувати рішення Татарбунарського районного судуОдеської області від 19.08.2017 року на ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимогах відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги ст. 120 ЗК України так як земельна ділянка на якій розташовані нежитлові будівлі перебувають у власності держави. При цьому вирішуючи питання про права та обов'язки Головного управління, суд не залучив їх до участі в справі. Одночасно звертає увагу, що суд порушив вимоги ст.344 ЦК України так як позивачам було відомо про дійсного власника й те, що вони заволоділи чужим майном, яке їм до цього не належало, що виключає добросовісність володіння. У справі відсутні докази про те, що дійсний власник відмовився від права власності на це майно.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу Лиманська сільська рада Татарбунарського району Одеської області посилається на законні вимоги позивачів які у законний спосіб заволоділи і відкрито користувались спірною нерухомістю , відремонтували її та користуються у господарських цілях.Просять розглянути справу за їх відсутністю ( а.с.146-147).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін,що з'явились , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи право власності за відповідачами, зокрема за ОСОБА_4, право приватної власності на нерухоме майно за набувальною давністю на 54/100 нежитлової будівлі № 4, комплексу будівель та споруд № 7, що складається з приміщень № 2-1,2-2, загальною площею 687,9 кв. м., розташованої на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту та за ОСОБА_3,, право приватної власності на нерухоме майно за набувальною давністю на 46/100 нежитлової будівлі № 4, комплексу будівель та споруд № 7, що складається з приміщень № 1-1, № 1-2, № 1-3 загальною площею 591,3 кв.м., розташованої на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту районний суд виходив з вимог ст.344 ЦК України посилаючись на те, що вони цією нерухомістю користуються відкрито, безперервно з 2006 року, проводили ремонтні роботи, однак не можуть зареєструвати своє право власності так як колишнього власника нерухомого майна ВАТ «НВНГ «Прометей» ліквідовано.

З таким висновком районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Розглядаючи питання щодо допуску прокурора до суду апеляційної інстанції в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського Суду з прав людини та національного законодавства, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський Суд застосовує такі ж вимоги верховенства права і норми Конвенції до тих справ, де прокурори діють поза сферою кримінального права.

При цьому основоположними є вимоги ст.6 Конвенції:

- право на справедливий судовий розгляд незалежним та безстороннім судом ;

- право на змагальність процесу;

- право на рівність сторін;

-право на доступ до суду з урахуванням правової визначеності, що є невід'ємним принципом положень ст.6 Конвенції, із якої випливає ряд важливих положень, що визначають роль прокурора при розгляді справ, які не відносяться до сфери кримінального права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях посилається на резолюцію Парламентської асамблеї Ради Європи щодо ролі прокуратури в демократичному суспільстві, заснованої на верховенстві права, відповідно до якої її функції не повинні давати приводу для конфлікту інтересів або бути перепоною для окремих осіб для звернення за захистом своїх прав, про що зазначено в пункті 38 у справі «Менчинська проти Росії» № 42454/02,15.01.2009 року.

Принцип рівності процесуальних можливостей сторін в судовому провадженні є одним із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду за змістом положень пункту 1 ст.6 Конвенції. Ця концепція потребує «справедливого балансу між сторонами в справі», при цьому, що кожній стороні повинна бути надана розумна можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять сторону в суттєво невигідне положення у порівнянні з її процесуальним опонентом.

Прокурор, присутній в судовому процесі, по суті виступає або «союзником», або «противником» сторін. І, навіть візуально, його виступ в суді дозволяє підсилити позицію тієї чи іншої сторони. А це може викликати «відчуття нерівності» у іншої сторони незалежно від форми такої участі прокурора (активного чи пасивного), що буде вважатися порушенням положень пункту 1 статті 6 Конвенції ( див. справа «F.W. проти Франції» рішення від 31.03.2005,заява 61517/00, пункт 27; цитується по Огляду судової практики Європейського суду з прав людини: роль прокурора при розгляді справ, що не відносяться до сфери кримінального права; перелік та зміст рішень - а.с.35, Рада Європи 2011 ).

Підкреслюючи необхідність дотримання принципу рівності процесуальних можливостей сторін у справі «Бацаніна проти Росії» в пункті 27, Європейський Суд з прав людини визначив, що підтримка прокуратурою одної із сторін може бути виправдана за певних обставин, наприклад, для захисту інтересів вразливих людей, які, ймовірно, не в змозі самі захистити свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого кола громадян або в тих випадках, коли може бути ідентифікована власність або інтереси держави потребують захисту (рішення у справі «Бацаніна проти Росії» № 8927/02 від 26 травня 2009 року). Відповідно до п. 3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За правилами частини 3 ( абзац перший ) ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави:

-у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також

- у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й діяльності приватних підприємств, товариств.

В даному випадку, спірна нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада в особі Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області

В квітні 2017 році територіальна громада в особі Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в своїх довідках зазначала, що позивачі здійснюють ремонт спірних будівель, рішенням № 45 від 13.12.2016 року присвоїла об'єкту нерухомості адреси нежитлових будівель.

При цьому, знаючи про розгляд позовної заяви позивачів, Лиманська сільська рада Татарбунарського району Одеської області в своїй заяві посилалась на те, що виконавчий комітет Лиманської міської ради позов визнає та не заперечує проти нього, просила розглядати справу за їх відсутністю, ухилившись від захисту прав і інтересів територіальної громади в судовому засіданні .

Усвідомлена, пасивна поведінка Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка має відповідні повноваження для захисту інтересів територіальної громади, і, яка ухилилась від їх захисту, є підставою для розгляду апеляційної скарги прокурора відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з метою захисту інтересів держави. Допуск прокурора до суду, у даному випадку, є виправданим та здійснений прокурором у межах дискреційних повноважень, наданих прокурору для оскарження судового рішення за правилами ст. 358 ч.2 ЦПК України.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже районному суду при вирішенні спору необхідно було встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Відповідно до ст. 335ЦК України річ, яка не має власника або власник якої невідомий, є безхазяйною. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені.

Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Між тим, заходи, передбачені статтею 335 ЦК України Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області не вжито, а тому судова колегія приходить до висновку, що Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області неналежним чином реалізовано владні повноваження.

Крім того, за інформацією відділу у Татарбунарському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеської області від 14.06.2018 вих. 206/421-18 державний акт на право колективної власності на землю серії ОД від 20.03.1996 року за №1, виданий КСП "Прикордонник", згідно з яким земельна ділянка сільськогосподарського призначення, в тому числі під господарськими будівлями та дворами, знаходилась в колективній власності КСП "Прикордонник".

Згідно рішення Лиманської сільської ради від 20.02.2000 року № 202-ХХШ право колективної власності КСП припинено.

Тобто, визнаючи право власності на нежитлову будівлю, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, які мають істотне значення у справі та фактично вирішив питання щодо користування земельною ділянкою, яка є необхідною для її обслуговування.

Відповідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу України (надалі по тексту - ЗК України) у разі набуття права власності, на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 2 ст. 120 ЗК України передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

01.01.2013 набули чинності положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким було внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у ст. 122 Земельного кодексу України, згідно з ч. 4 якою центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з Положенням про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначеним Земельним кодексом України, на території Одеської області.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання право власності на спірні нежитлові будівлі, що розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у власності держави, суд вирішив питання про права та обов'язки Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яке є розпорядником земельної ділянки сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, на якій розташована спірна нерухомість без залучення їх до участі у справі, що є безумовною підставою для скасування рішення суду.

З врахуванням встановлених обставин, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що користуючись без належних правових підстав нежитловими будівлями № 4, 7 комплексу будівель та споруд , позивачі знали, що вони належали юридичній особі , яку ліквідовали та заволоділи чужим майном, яке їм не належить, що виключає добросовісність їх володіння.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права в силу ст.376 ч.1 п.1, 4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимогах.

В силу припису ст.141 ЦПК України судова колегія повертає апелянту судовий збір понесений ним при сплаті апеляційної скарги так як він документально підтверджений., що становить 6 070,32 грн.( а.с.118)

Керуючись ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області задовольнити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 серпня 2017 року скасувати та постановити постанову.

В позовній заяві ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь прокуратури Одеської області ( прокуратура Одеської області,65026,м. Одеса, вул. Пушкінська,3, р/р 0564 в ДКСУ м. Київ,МФО 820172.) судовий збір з кожного по 3 035 грн.15 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 15.04.2019 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра