Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 433/2375/15-ц

провадження № 61-19880св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Єрмакова Ю. В., Назарової М. В., Яреська А. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 23 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1210/0608/45-007 згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18 000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 23 червня 2008 року по 23 червня 2038 року. Банк свої зобов'язання повністю виконав, надавши позичальнику кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Отже, відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом 369 757,6 грн та заборгованість за відсотками 49 525,18 грн.

ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 419 282,78 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 11 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов безпідставний. Кредит було надано на строк з 23 червня 2008 року по 23 червня 2038 року, а ОСОБА_1 належним чином сплачував кредит.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 11 березня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 419 282,78 грн, з яких сума заборгованості за кредитом 369 757,60 грн, сума заборгованості за відсотками 49 525,18 грн, що утворилась станом на 28 липня 2015 року, з якої у солідарному порядку стягнуто з ОСОБА_2, як поручителя за кредитним договором заборгованість у сумі 383 262,80 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 366 546,65 грн, із заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 16 716,15 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 допустив порушення зобов'язання, що зумовило виникнення заборгованості. Доказів щодо невірного нарахування заборгованості відповідачами не надано та наявний розрахунок у встановленому порядку останніми не спростований. ПАТ «Дельта Банк» строк виконання основного зобов'язання за договором кредитування (23 червня 2038 року) не змінював, порушення умов договору щодо належного повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідач ОСОБА_1 допустив за період з липня 2014 року, позивач, реалізуючи своє право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання, як передбачено договором, звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2, відповідно до реєстраційного штампу -09 вересня 2015 року. Тому з поручителя у солідарному порядку з ОСОБА_1, підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась за 6 місяців до звернення позивача до суду. Тому правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

При відхиленні доводів поручителя про зміну процентної ставки за кредитним договором апеляційний суд вказав, що згідно з розширеним розрахунком відсоткова ставка відповідає умовам кредитному договору, становить 11,9 % річних та позивачем не змінювалась, саме з цією відсотковою ставкою поручитель погодився відповідно до умов договору поруки № 1210/0608/45-007-Р-І від 23 червня 2008 року нести солідарну відповідальність за боргами ОСОБА_1

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3, в якій просила оскаржене рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не зміг виконати черговий платіж з незалежних від нього причин. Позивач вніс зміни в основний договір, які ОСОБА_2, не підписувала, тобто без її згоди збільшили відсоткову ставку.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 23 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1210/0608/45-007, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати йому кредит у розмірі 18 000 доларів США, а ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання повернути кредит до 23 червня 2038 року та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 11,9% річних шляхом сплати кожного місяця фіксованої суми коштів згідно графіку кредитного договору.

23 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1210/0608/45-007-Р-І, за яким поручитель ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними і забезпечувальними договорами, в тому числі і по зобов'язаннях.

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язаний повертати кредит та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 11,9 % річних шляхом сплати 10-го числа кожного місяця (за виключенням останнього місяця) фіксованої частини коштів, згідно графіку, який є невід'ємною частиною договору.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд встановив, що у розмірах та строки, передбачені графіком свої зобов'язання ОСОБА_1 не виконував, допустив порушення зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 419 282,78 грн, в тому числі заборгованість за кредитом 369757,60 грн та заборгованість за відсотками 49 525,18 грн. Доказів щодо неправильного нарахування заборгованості відповідачами не надано та наявний розрахунок у встановленому порядку останніми не спростований.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Апеляційний суд встановив, що відсоткова ставка відповідає умовам кредитному договору, становить 11,9 % річних та позивачем не змінювалась, і саме з цією відсотковою ставкою поручитель погодився згідно умов договору поруки нести солідарну відповідальність за боргами ОСОБА_1

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту, а порука ОСОБА_2 в частині до спливу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань не припинилась, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарг покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 червня 2017 року було зупинене виконання рішення апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржене рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія суддів поновлює виконання рішення апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило