Провадження № 2-о/522/165/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Приморський районний суд у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління ДМС в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 30.08.2018р. звернулась заявник ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, зазначаючи, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Соціалістичної Федеративної Радянської Республіки, в Московській області, м. Орехово-Зуєво. В 1983 році переїхала з матір`ю на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала до 1992 року. Встановлення факту постійного проживання на території України заявниці необхідне для подальшого отримання громадянства України. Оскільки станом на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) заявниця не досягла повноліття та не отримала паспорт громадянина України з відміткою про прописку, остання змушена звернутись до суду із становлення зазначеного факту в судовому порядку.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2018 року заяву залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків.

11.09.2018р. заявник усуну недоліки та надав заяву у новій редакції.

Ухвалою від 08.10.2018 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням засідання на 15.11.2018р..

06.12.2018р. у зв`язку з розглядом іншої справи розгляд справи відкладено на 30.01.2019р.

06.12.2018р. на адресу суду найшов відзив на позов з боку ГУ ДМС України в Одеській області, за яким просили позов залишити без розгляду оскільки на їх думку спір повинен розглядатися в порядку позовного провадження.

30.01.2019р. представники заявника та зацікавленої особи не з`явились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У зв`язку розглядом іншої цивільної справи розгляд справи відкладено на 21.03.2019р.

У судове засідання, призначене 21.03.2019 року представник заявника не з`явився, про часу, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявна заява від представника заявника про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник зацікавленої особи ГУ ДМС в Одеській області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти заяви про встановлення факту. Так, представник зацікавленої особи вважає, що питання щодо встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року має розглядатись виключно в позовному провадженні.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

З 27.03.2019 року 01.04.2019 року суддя перебувала у відпустці, узв`язку з чим датою складення цього судового рішення є 02.04.2019 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Згідно ч. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Московської області в с. Орехово-Зуєво, РСФСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане 05.07.1983 року.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 , виданого 14.05.2013 року Таганським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 уклала 14.05.2013 р. шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та прізвище заявниці після укладення шлюбу ОСОБА_1.

Згідно акту №437 від 13.08.2018 року, затвердженого старостою с. Майори Біляївського об`єднаної територіальної громади Біляївської міської ради за підписом комісії депутата Осадчої Н.В. та сусідів ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .) ОСОБА_10 дійсно проживала з 1983 року по 1991 роки за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту №438 від 13.08.2018 року, затвердженого старостою с. Майори Біляївського об`єднаної територіальної громади Біляївської міської ради.) ОСОБА_10 за підписом комісії депутата Осадчої Н.В. та сусідів ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .) ОСОБА_1 .. дійсно проживала з 1983 року по 1991 роки за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №150 від 17.08.2918 року, виданої в.о. директора Майорівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Голяченко О.М. заявниця навчалась в Майорівській середній школі Біляївського району Одеської області в період з 1988 по 1991 роки.

Згідно листа, затвердженого старостою с. Майори ОСОБА_10 . від 24.12.2018р. №Г-62 2018р., ОСОБА_2 дійсно проживала та була прописана за адресою: АДРЕСА_2 з 18.06.1983 року по 10.01.1986 року та з 27.08.1987 року по 20.10.1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до пп. а, б п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно п. 10 Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає серед іншого судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Саме зважаючи на положення п. 10 Порядку, суд вважає помилковими твердження представника заінтересованої особи про неможливість вирішення питання щодо встановлення факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року у порядку окремого провадження та не вбачає наявності спору про право у справі, що розглядається.

Враховуючи викладене, встановлені у справі обставини, суд вважає, що наявні у справі докази є достатніми для встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР в неповнолітньому віці на території України в с.Майори Біляївського району Одеської області станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст. ст.. 3-10, 11, 81, 89, 95, 209, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР про встановлення юридичного факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 02.04.2019 року.

Суддя Домусчі Л.В.