Справа № 163/1667/18
Провадження № 2/163/19/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З А О Ч Н Е )

01 квітня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення із ОСОБА_1 20 069,50 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1762 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв'язку із чим підписав заяву № б/н від 10.05.2006 року, згідно якої отримав кредит в сумі 8 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах та кредитного ліміту, свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 21.06.2018 року перед Банком у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 20 069,50 гривень, з них: по тілу кредиту - 4 300,51 гривень, по відсотках - 5 552,15 гривень, по пені - 8 784,96 гривень, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 931,88 гривень.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 14.09.2018 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У зв'язку з поверненням адресованого відповідачу за останньою відомою адресою місця його проживання поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову до суду без вручення за закінченням строку зберігання, ухвалою від 19.12.2018 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання сторони не з'явились.

Представник позивача у позовній заяві вказала про розгляд справи за її відсутності та висловила згоду на винесення заочного рішення.

Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з'явився, відзиву чи заперечень не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив.

З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Із підписаної відповідачем ОСОБА_1 в якості клієнта Банку заяви вбачається, що 12.04.2007 року між ним і Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" укладено кредитний договір шляхом приєднання у формі цієї заяви, яка разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Згідно із цією заявою відповідач обрав кредитну картку "Універсальна" з кредитним лімітом у 2000 гривень, за яким базова процентна ставка становить 3,00 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Відповідач своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Банку та те, що ознайомлений і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданій йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до нової редакції статуту акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", яке у свою чергу було правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором.

У позовній заяві позивач вказує про укладення із відповідачем договору надання банківських послуг від 10.05.2006 року, за яким він отримав кредит в розмірі 8 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В якості доказів до позову додано заяву відповідача в порядку ч.1 ст.634 ЦК України, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", розрахунки заборгованості, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що видрукуваний із архівного ресурсу, розміщеному на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Проте, як встановлено вище, договір про надання банківських послуг між сторонами укладався 12.04.2007 року, а не 10.05.2016 року, та із сумою кредитного ліміту у 2 000,00 гривень, а не 8 000,00 гривень як вказано у позові.

Заяви відповідача в порядку ч.1 ст.634 ЦК України саме від 10.05.2006 року матеріали справи не містять.

У заяві відповідача від 12.04.2007 року наявна вказівка про відкриття рахунків за двома картками саме від 10.05.2006 року, яка посвідчена лише працівником Банку. Підпису відповідача про ознайомлення з цим фактом заява не містить.

Однак відкриття кредитних рахунків 10.05.2006 року не доводить існування кредитних правовідносин між сторонами за укладеним договором саме з цієї дати.

Інформація про отримання відповідачем платіжної картки і ПІН-коду до неї за договором від 12.04.2007 року, про дату її отримання заява відповідача також не містить. Необхідні поля для цього в заяві не заповнені і підпису відповідача не містять.

Надані позивачем розрахунки стосуються договору, який укладено саме 10.05.2006 року.

Доказів того, що вони стосуються саме укладеного між сторонами договору від 12.04.2007 року, позивачем не надано.

Крім цього, судом встановлено, що розрахунки Банку містять у собі суперечності.

Із них вбачається, що рух коштів розпочато дійсно з 20.04.2007 року, тобто після підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У підсумках розрахунку вказано, що загальна заборгованість за наданим кредитом становить 18 637,62 гривень і складається з: тіла кредиту - 4 300,51 гривень, відсотків - 5 552,15 гривень, пені - 8 784,96 гривень, що відповідає заявленим позовним вимогам.

Однак, як слідує із самого розрахунку, станом на 21.06.2018 року заборгованість, яка обрахована наростаючим підсумком і дорівнює складовим заборгованості за кредитом (тіла кредиту, нарахованих відсотків, пені) становить 17 757,51 гривень.

З наведеного вбачаються підстави для висновку, що наданий позивачем розрахунок містить у собі суперечності щодо заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитом.

Окрім цього, із цих розрахунків вбачається, що до 06.08.2012 року проценти нараховувались за ставкою 36,00 % річних, до 05.04.2014 року - 30,00 %, з 01.04.2015 - 43,20 %. За період з 22.05.2015 року по 15.12.2015 року процентна ставка взагалі відсутня. Починаючи з 01.01.2016 року проценти нараховувались за ставкою 43,2% річних, що не відповідає підписаному відповідачем договору.

Із наведених підстав суд не приймає до уваги надані позивачем розрахунки і вважає їх неналежними і недопустимими доказами у справі.

Інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували рух коштів за укладеним відповідачем договором і виниклу заборгованість за наданим кредитом, якими згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" можуть бути виписка з карткового рахунку відповідача, позивач, маючи процесуальну можливість, суду не надав.

Збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи суд у даній справі обмежений в силу ч.7 ст.81 ЦПК України.

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку суд також відхиляє як неналежний доказ з огляду на таке.

Кредитний договір між сторонами укладено 12.04.2007 року. На цю дату позивач мав організаційно-правову форму у вигляді закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

Із загальних положень доданого до позову витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", що діє на підставі Ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг.

Із наведеного слідує, що наданий позивачем витяг Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку у часовій дії визначає умови і правила кредитування не раніше як з 29.07.2009 року, в той час як відповідач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, чинними станом на 12.04.2007 року.

Цих Умов та правил, з якими відповідач ознайомився у письмовому вигляді, позивач суду не надав.

Додані до позову Умови та правила відповідачем не підписані, а те, що при підписанні кредитного договору діяли аналогічні за своїм змістом Умови та правила жодним доказом у справі не підтверджено.

Крім цього, у своїй заяві від 12.04.2007 року позивач не зобов'язувався регулярно самостійно знайомитись із змінами Умов та правил надання банківських послуг на сайті Приватбанку.

Відтак, підстав вважати ці Умови та правила складовою частиною укладеного між сторонами договору у суду немає.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" відповідачем не підписана, а відтак у суду також відсутні підстави вважати, що вона стосується підписаного 12.04.2007 року договору про надання банківських послуг.

Тарифи банку, які є складовою частиною укладеного з відповідачем договору, у матеріалах справи також відсутні.

При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, через не надання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у нього заборгованості за цим договором, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, а відтак - про наявність підстав для його відмови в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог.

Саме по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить підставності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.3 ЦК України, ст.2 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права.

У зв'язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача: АТ КБ "Приватбанк"; місце знаходження: вулиця Грушевського 1Д, місто Київ; код ЄДРПОУ - 14360570.

Ім'я відповідача: ОСОБА_1; місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП - НОМЕР_1.

Головуючий : суддя С.С.Чишій