ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7930/19 Справа № 201/3572/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Укрмонтаж-Хімзахист на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Укрмонтаж-Хімзахист про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ Укрмонтаж-Хімзахист про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати та моральної шкоди, згодом уточнила позовні вимоги.

Вказувала, що вона з 07 вересня 2016 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Укрмонтаж-Хімзахист» на посаді головного бухгалтера та наказом № 5-к від 24 лютого 2017 року її звільнено за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП (номер записів трудової книжки 32,33). При цьому, вона не отримала заробітну плату за грудень 2016 року лютий 2017 року, що підтверджується інформацією з персоніфікованих даних Пенсійного фонду за вищевказаний період та виписках АТ КБ «ПриватБанк», зокрема згідно інформації, яка міститься у її персоніфікованих даних, заробітна плата їй за грудень 2016 року нарахована в розмірі 5.500 грн., за січень 2017 року 4.400 грн., за лютий 2017 року 6.812 грн.67 коп. Податок на доходи та військовий збір відповідачем за вказаний період сплачені до бюджету. Заборгованість відповідача, з урахуванням вже сплачених ним податків і зборів, складає 13.453 грн.79 коп., в т.ч. грудень 2016 року 4.427 грн.50 коп., січень 2017 року 3.542 грн., лютий 2017 року 5.484 грн.20 коп. У відповідях на її листи директор підприємства посилається на неможливість сплатити їй нараховану заробітну плату у зв`язку із відсутністю інформації про номер її банківської картки.

Вказувала, що посилання директора про неможливість сплати їй заборгованості по заробітній платі не є слушними, оскільки така сплата мала бути здійснена в день звільнення позивача, тобто 24 лютого 2017 року.

Зазначала також, що після відкриття провадження, але до вирішення справи по суті, відповідач 05 квітня 2019 року виплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 13.453 грн.70 коп., що стало підставою для уточнення позовних вимог.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 124.703 грн.25 коп. без утримання податків та обов`язкових платежів; компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 3.394 грн.48 коп. без утримання податків та обов`язкових платежів, а також 50.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, без утримання податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Укрмонтаж-Хімзахист» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 124.703 грн.25 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 3.394 грн.48 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10.000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Укрмонтаж-Хімзахист» на користь держави судовий збір в розмірі 1.380 грн.98 коп.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року допущено до негайного виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2019 року в частині стягнення з ТОВ «Укрмонтаж-Хімзахист» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за один місяць.

В апеляційній скарзі ТОВ «Укрмонтаж-Хімзахист», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

-судом першої інстанції не враховано, що відповідач звертався до позивача з проханням повідомити про реквізити картки, на яку можливо перерахувати кошти, проте позивач відмовила у наданні реквізитів, з цього приводу з позивачем також спілкувалась новий головний бухгалтер підприємства та очікувала подання позову два роки;

-відповідачу не були відомі реквізити зарплатної картки позивача, оскільки зарплатний проект у банку був закритий, перерахунок коштів позивачу був унеможливлений;

-як тільки стало відомо реквізити картки позивача 05 квітня 2019 року відповідач здійснив перерахунок заробітної плати;

-позивач приховувала реквізити банківської картки та була обізнана про строки та порядок виплати та стягнення компенсацій, очікувала тривалий час щтучного перебігу середнього розміру заробітної плати;

-судом не дотримано п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24 грудня 1999 року;

-за даними відповідача розмір середнього заробітку складає 225 грн., а не такий розмір як визначено судом першої інстанції.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу ТОВ Укрмонтаж-Хімзахист залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 07 вересня 2016 року ОСОБА_2 прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ «Укрмонтаж-Хімзахист» згідно наказу №35-к від 29 серпня 2016 року (а.с.9 зворот).

24 лютого 2017 року позивач звільнена із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, згідно наказу №5-к від 24 лютого 2017 року (а.с.9 зворот).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач не отримала заробітну плату за грудень 2016 року - лютий 2017 року, що підтверджується інформацією з персоніфікованих даних Пенсійного фонду за вищевказаний період та виписках AT КБ «Приватбанк», зокрема згідно інформації, яка міститься у персоніфікованих даних позивача, заробітна плата позивачу за грудень 2016 року нарахована в розмірі 5.500 грн., за січень 2017 року 4.400 грн., за лютий 2017 року 6.812 грн.67 коп. Податок на доходи та військовий збір відповідачем за вказаний період були сплачені до бюджету. Тому заборгованість відповідача, з урахуванням вже сплачених відповідачем податків і зборів, складає 13.453 грн. 70 коп., в т.ч. грудень 2016 року 4.427 грн.50 коп., січень 2017 року 3.542 грн., лютий 2017 року 5.484 грн. 20 коп. (а.с.19 28).

На звернення ОСОБА_1 до відповідача, листом від 13 лютого 2019 року директор ТОВ «Укрмонтаж-Хімзахист» просив позивача надати номер банківської картки, на яку підприємство зможе перерахувати наявну перед нею заборгованість по виплаті заробітної платні (а.с.11-16).

05 квітня 2019 року відповідач сплатив позивачу заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 13.453 грн.70 коп., факт сплати визнано сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідачем на момент подачі позову заборгованість по заробітній платі виплачена не була, то з нього на користь позивача підлягає стягненню: середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні, яка з 25 лютого 2017 року по 04 квітня 2019 року складає 124.703 грн.25 коп. (237 грн.53 коп. х 525 робочі дні), компенсація втрати частини заробітної плати на березень 2019 року, яка складає 3.394 грн.48 коп. та 10.000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв0язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач мав виплатити позивачу всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації в день звільнення.

Разом з тим, зважаючи на те, що сума невиплаченої позивачу заробітної плати складала 13.453 грн.70 коп., враховуючи обставини справи, розмір відшкодування за час затримки розрахунку має бути визначено з урахуванням істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, тому колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 124.703 грн.25 коп. до 13.453 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму завданої моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що порядок її відшкодування у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

Разом з тим, з урахуванням встановлених у справі обставин, вимог розумності та справедливості, обсягу моральних страждань позивача, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу з 10.000 грн. до 1.000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір середнього заробітку за даними відповідача складає 225 грн., що відрізняється від розрахованого судом першої інстанції, колегія суддів не приймає, оскільки на спростування розрахунків суду першої інстанції та наведення обґрунтування саме такого розміру середнього заробітку як наполягав апелянт, останнім не надано відповідних доказів та розрахунків.

Посилання апелянта на те, що відповідач був позбавлений можливості сплатити заробітну плату позивачу, оскільки не знав банківських реквізитів, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не був позбавлений можливості здійснити свій обов`язок по виплаті суми іншим шляхом, наприклад, шляхом поштового переказу грошової суми на адресу позивача, яка була йому відома.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині, шляхом зменшення розміру середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 124.703 грн.25 коп. до 13.453 грн. та зменшенню розміру суми у рахунок відшкодування моральної шкоди з 10.000 грн. до 1.000 грн.

В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Укрмонтаж-Хімзахист задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2019 року змінити, зменшивши розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та розмір моральної шкоди, що підлягають стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю Укрмонтаж-Хімзахист на користь ОСОБА_1 , з 124.703 грн.25 коп. до 13.453 грн. та з 10.000 грн. до 1.000 грн.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду мі.Дніпропетровська від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.