Житомирський апеляційний суд
Категорія 49 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/10317/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л. М.., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 10 жовтня 2003 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 1884. Від шлюбу вони з відповідачем мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею.

Вказала, що вона та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, через що між ними постійно виникають непорозуміння та конфлікти, що негативно впливає на психічний розвиток дітей. Вважає, що оскільки на даний час вони проживають окремо, спільного бюджету не мають, збереження сім'ї та примирення неможливе. Окрім того, зазначила про відсутність спору щодо поділу майна.

З урахуванням викладеного вище, просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2, неповнолітніх дітей залишити на подальше проживання з нею.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2019 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 10 жовтня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1884.

Неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на подальше проживання при матері.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та залишити позовну заяву без розгляду.

Зокрема, посилається на суттєву зміну обставин розірвання шлюбу, вказаних позивачкою. Так, зазначає, що вони проживають разом, ведуть спільне господарство та примирилися, тобто необхідність в розлученні відпала.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з вимогами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 10 жовтня 2003 року уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1884. Вказана обставина підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

14 січня 2019 року відповідач подав до суду заяву про визнання ним позову.

Вказане свідчить про те, сторони не бажають зберегти шлюб та подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Вирішуючи даний спір, суд обгрунтовано виходив з того, що відповідно до положень сімейного законодавства шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається ( ч.1 ст.24 СК України)

За правилами ч.ч.3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Позивач скористалась наданим їй правом щодо звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Право ОСОБА_1 на припинення шлюбних відносин за жодних обставин не може бути обмежене.

Оскільки відповідач визнав позов, суд першої інстанції, враховуючи інтереси сторін, обгрунтовано не вжив заходів щодо примирення подружжя, оскільки кожен з них чітко та беззаперечно висловив свою думку щодо необхідності розірвання шлюбу.

З огляду на ту обставину, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду на час його ухвалення, зміни, які відбулись у взаємовідносинах сторін після розгляду справи Богунським районним судом м. Житомира, не є підставою для скасування рішення.

При цьому, зазначеним рішенням не порушуються права сторін, оскільки відповідно до положень ст. 116 СК України після розірвання шлюбу та одержання свідоцтва про розірвання шлюбу або рішення суду, яке набрало законної сили особа має право на повторний шлюб.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не позбавлені права за наявності відповідних підстав повторно укласти шлюб між собою.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст.259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 5 квітня 2019 року.