КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 382/1438/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2436/2019Головуючий у суді першої інстанції - Кисіль О.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Ящук Т.І.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.08.2010 року у розмірі 118 154 грн. 18 коп., а також судові витрати у розмірі 1 772 грн. 31 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 06.08.2010 року ОСОБА_1 підписала з банком Анкету-заяву, згідно з якою отримала кредит на суму 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При цьому, підписуючи вказану Анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» й «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (надалі - Договір).

Разом з тим, вказує, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 31.05.2018 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 118 154 грн. 18 коп., з яких: 7 467 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом; 110 686 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом в період з 06.08.2010 року по 31.01.2018 року.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 0911.2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 81-87).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог, адже активація кредитної картки та подальше користування відповідачем картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору (а.с. 92-96).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 125, 126).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.01.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а.с. 129).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.01.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/13763/15-ц (а.с. 137-139).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2019 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження (а.с. 145, 146).

Ухвалою від 25.03.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 342/180/17-ц (а.с. 149-151).

Ухвалою від 15.10.2019 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження (а.с. 161, 162).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.08.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «Приватбанк», в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 06.08.2010 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує та станом на 31.05.2018 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 118 154 грн. 18 коп., з яких: 7 467 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом; 110 686 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом в період з 06.08.2010 року по 31.01.2018 року.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» було надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також розрахунок заборгованості.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів.

Наявна в матеріалах справа анкета-заява відповідача, окрім анкетних даних, не містить будь-яких даних стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру процентів, пені тощо, а отже не може підтверджувати фактичне отримання відповідачем коштів.

В той же час, за відсутністю доказів отримання відповідачем кредитних коштів розрахунок заборгованості, на який посилається позивач в обґрунтування заявленої суми заборгованості, не може слугувати належним доказом на підтвердження цих обставин.

При цьому, оскільки банк, долучаючи до апеляційної скарги виписку з особового рахунку відповідача, жодним чином не обґрунтував неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу за наявними в ній доказами, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Також слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що факт укладення кредитного договору між сторонами не доведений, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Приватбанк».

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, в тому числі й з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний закономінтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Разом з тим, в даному випадку, відмова в задоволенні позову за недоведеністю заявлених позовних вимог із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі № 372/1036/15-ц та у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини цієї справи та правильно вирішено спір по суті, однак допущено помилку в частині посилань на пропуск позивачем строку позовної давності як на підставу для відмови у позові, що обумовлює наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги частково, зміни рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини посилань на пропуск позивачем строку позовної давності як на одну з підстав для відмови у позові.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 371, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року посилання на пропуск позивачем строку позовної давності як на підставу для відмови у позові.

В іншій частині рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Т.І. Ящук