П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 753/14772/19

Провадження: № 22-ц/824/12373/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М.О., у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 , про продовження строку дії обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулася до суду із заявою про продовження обмежувального припису строком на шість місяців відносно її колишнього чоловіка ОСОБА_5 , виданого постановою Київського апеляційного суду від 13.03.2019 року. Заява обґрунтована тим, що даний обмежувальний припис був виданийстроком на 4 місяці, яким визначено, що ОСОБА_5 заборонено перебувати в місцях спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 . За весь період вказане рішення виконане не було. Вона подавала скарги на незаконні дії з боку колишнього чоловіка з приводу не виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.03.2019 року, які пов`язані з перешкоджанням у проживанні за адресою АДРЕСА_1 . Заяви уважно розглянуті і матеріали зареєстровані до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інші події Дарницького УП ГУНП у м. Києві за № 31111 від 06.05.2019, СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві за вказаними фактами аналогічні відомості внесено до ЄРДР. Вона як постраждала особа та їх спільні діти не можуть фактично знаходитись у місці їхнього проживання за вищевказаноюадресою, оскільки ОСОБА_5 не виконав постанову щодо обмеження йому перебувати за вищевказаною адресою. Більше того, він не допускав ані її, ані дітей до квартири, що супроводжувалось нецензурною лайкою, погрозами, фізичною розправою, образами, штовханнями, свідками чого стали спільні діти. Після даних подій, спільні діти отримали психологічні травми, як наслідок, Дарницькою службою у справах їх взято на облік як таких, що зазнали психологічного насильства та перебувають в складних життєвих обставинах. Ні вона,ні спільні діти разом з ОСОБА_5 не можуть проживати, оскільки почуваються незахищеними та побоюються фізичної чи психологічної розправи від нього. Весь період дії обмежувального припису вона та діти проживають у Київському міському центрі соціально-психологічної допомоги з наданням тимчасового притулку. Крім того, ОСОБА_5 не сплачує аліменти та має борг у розмірі 96 693,50 грн., що є економічним насиллям відносно дітей. По факту невиконання обмежувального припису відносно ОСОБА_5 відкрито кримінальне провадження № 0003073 від 25.04.2019 року, в рамках якого її визнано потерпілою. Окрім цього,відносно ОСОБА_5 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та передано до суду, постановою суду від 27.06.2019 провадження у справі було закрито, а матеріали передані до органу досудового розслідування Дарницького УП ГУНП у м. Києві, оскільки в його діях вбачаються ознаки не адміністративного правопорушення, а кримінального.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не дослідив подані нею докази та не дав їм правової оцінки. Вказала, що рішення суду першої інстанції ґрунтується лише на показах свідка, який вказав, що ОСОБА_5 не проживає за місцем реєстрації, постійно плутався у свої свідченнях, та вказав, що часто перебуває у відрядженнях по роботі, а тому фізично не присутній в даній квартирі. Такі обставини свідчать про необізнаність такого свідка щодо місця проживання ОСОБА_5 . Також суд першої інстанції не врахував, що через невиконання ОСОБА_5 обмежувального припису вона разом із дітьми була змушена жити у центрі критичної допомоги населенню, про що свідчить відповідна довідка. Неправильний, на думку скаржниці, є висновок суду першої інстанції щодо оскарження ОСОБА_5 розміру заборгованості по аліментам, оскільки судом у задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії державного виконавця було відмовлено. На теперішній час заборгованість по аліментам складає 96693,50 грн. Також вказала, що факт її працевлаштування не може спростовувати обставину економічного насильства щодо неї та дітей з боку ОСОБА_5 , оскільки він сплачує аліменти не в розмірі, визначеному судом, та позбавляє їх права проживати у вищевказаній квартирі. Крім цього, суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на те, що під час дії обмежувального припису ОСОБА_5 продовжував чинити відносно неї домашнє насильство, що підтверджується складеним протоколом про адміністративне правовопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 173-2 КупАП, та передано до суду. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2019 року провадження у справі було закрито, матеріали справи були передані до органу досудового розслідування Дарницького УП ГУНП у м. Києві, оскільки в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення. Також, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_5 04.04.2019 року намагався відвідати дітей у навчальному закладі, не звернув уваги на те, що школа, в якій навчаються діти, є місцем частого відвідування постраждалої особи, ОСОБА_1 , а тому фактично ОСОБА_5 порушив встановлені судом заходи обмежувального припису.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України ОСОБА_5 не скористався.

В судовому засіданні адвокат Геря О.Ю. та ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення заяви про продовження обмежувального припису лише в частині вимог, що стосуються її особисто.

Адвокат Фумельов І.О. та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справ та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.04.2009 року, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. У шлюбі в ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народились діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявницямає ще одного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . В період з 08.05.2012 по 29.08.2016 року ОСОБА_1 та діти проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Власником квартири за вказаною адресою є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2006 року.

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису.

Рішенням Дарницького районного суду від 10 грудня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року рішення Дарницького районного суду від 10 грудня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_5 та покладено на нього терміном на 4 місяці наступні заходи обмежувального припису. Заборонено перебувати в місцях спільного проживання постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1

25 липня 2019 року ОСОБА_1 порушила перед судом питання про продовження дії обмежувального припису.

Обґрунтовуючи подану заяву, посилалась на те, що обмежувальний припис не виконується, оскільки ОСОБА_5 не надає їй та дітям можливості проживати в квартирі. 04.04.2019 року ОСОБА_5 намагався відвідувати дітей в навчальному закладі, чим порушив умови припису.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано до суду переконливих доказів на підтвердження того, що вона та діти, є особами, що продовжують страждати від домашнього насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом 2229-VIII, а відтак суд не вбачав підстав для продовження обмежувального припису стосовно ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Базовим нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-7 ЦПК України, про те, що за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про те, що рішення про продовження обмежувального припису приймається на підставі оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису чи продовження дії такого суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на її звернення до правоохоронних органів на незаконні дії з боку ОСОБА_5 щодо невиконання постанови Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року.

Згідно відповіді про розгляд справи, матеріали зверненнями зареєстровані до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правовопорушення та інші події Дарницького УП ГУНП у м. Києві за № 24806 від 11.04.2019 року та за № 31111 від 06.05.2019 року (а.с. 33-34). Слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у м. Києві за вказаними фактами відомості внесено до ЄРДР за № 0003073 від 25.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Згідно висновку про результати звернення ОСОБА_1 від 12.05.2019 року встановлено, що в бесіді з ОСОБА_5 встановлено, що між ним та колишньою дружиною виникло непорозуміння, та згодом ситуація була врегульована. З ОСОБА_5 проведена профілактична бесіда щодо недопущення вчинення протиправної поведінки

Окрім вказаної обставини, заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час її звернення до суду із заявою про продовження дії обмежувального припису продовжувалось вчинення домашнього насильства.

Доводи апеляційної скарги, про те, щодо вчинення ОСОБА_5 економічного насильства відносно неї та дітей, колегією суддів не приймаються до уваги, як безпідставні, оскільки встановлений судом обмежувальний припис стосувався лише порушених прав та інтересів особисто ОСОБА_1 . Окрім того слід відмітити, що заборгованість по аліментам оспорюється ОСОБА_5 в окремому судовому провадженні.

Під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_5 заперечив щодо неможливості проживання колишньої дружини ОСОБА_1 разом із дітьми у його квартирі, вказав, що на виконання обмежувального припису переїхав до літнього будинку. Ніяких дій щодо перешкоджання колишній дружині та дітям потрпити чи проживати у його квартирі не вчиняв.

Дану обставину в суді першої інстанціх підтвердив свідок ОСОБА_7

Будь-яких доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин скаржником не надано.

На даний час не існує жодного судового рішення про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення насильства над заявницею чи/та їх дітьми. Довідка про заборгованість по аліментам, на яку посилається заявниця існує, але наразі відмова суду першої інстанції щодо її скасування оскаржується в апеляційному порядку.

Крім того, розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_5 з приводу нанесення заявниці тілесних ушкоджень середньої тяжкості, яке стало однією із підстав для видачі обмежувального припису, продовжується.

Слід відмітити, що в даному випадку (звернення щодо продовження дії припису) судом повинні досліджуватись ризики повторного вчинення насильства, а не факт його вчинення вперше, що стало підставою для видачі такого припису. Звертаючись до суду із заявою про продовження дії припису, ОСОБА_1 посилалась на ті ж самі обставини що були вже враховані судом при видачі припису від 13 березня 2019 року.

З аналізу доказів, наявних в матеріалах справи, колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо існуючого між сторонами конфлікту, підґрунтям для якого є право проживання ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_5

Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до різних органів, з підстав вчинення відносно неї та її дітей домашнього психологічного насильства, свідчить лише про наявність тривалого конфлікту між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_5 щодо права користування квартирою, що належить на праві власності ОСОБА_5 , але не підтверджує факт вчинення такого насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству або продовження строку їх дії, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а тому дійшов вірного висновку про відсутність підстав для продовження строку дії обмежувального припису.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль