Справа № 298/1216/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від власного імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на рішення Великоберезнянського районного суду, ухваленого 25 квітня 2018 року головуючим суддею Лютянська М.С. в справі за позовом ОСОБА_4 до Солянської сільської ради Великоберезнянського району, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє від власного імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до Солянської сільської ради Великоберезнянського району, ОСОБА_4, треті особи: Великоберезнянська державна нотаріальна контора, Ужгородська міжрайонна прокуратура, служба у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, надвірних споруд та земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. На день смерті батька він постійно проживав з ним. 23 грудня 2014 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом до державного нотаріуса Великоберезнянської державної нотаріальної контори. 30 грудня 2014 року він отримав постанову від нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок, та було запропоновано звернутися до суду для визнання права власності. Позивач зазначав, що окрім нього, спадкоємцем першої черги після смерті батька являється ОСОБА_1 Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В свою чергу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов про визнання особи такою, що не прийняла спадщину.

В обґрунтуванні позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік та батько її дітей ОСОБА_6, який постійно проживав та був зареєстрований на день смерті в АДРЕСА_1. На день його смерті залишилося майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, яке він прийняв як спадкове майно після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_6 не залишив заповіту, таким чином має місце спадкоємство за законом. Вона з дітьми постійно проживають в цьому будинку та є зареєстровані, а тому просить суд визнати ОСОБА_4, таким, що не прийняв спадщину у визначений законодавством строк.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду від 22 лютого 2017 року вказаний зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним позовом ОСОБА_8

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Великоберезнянську державну нотаріальну контору, Ужгородську міжрайонну прокуратуру Закарпатської області, службу у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1, яка діє від власного імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволення зустрічного позову. Зокрема зазначає, що ОСОБА_4 спадщину за померлим батьком не прийняв, так як не проживав з ним на момент смерті.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача за первісним позовом ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13).

Згідно Довідки Виконавчого комітету Солянської сільської ради №766 від 23.12.2013 р. на день смерті ОСОБА_7 з ним в будинку АДРЕСА_1 проживали: син - ОСОБА_6, невістка - ОСОБА_1, внук - ОСОБА_2, внучка ОСОБА_3; син - ОСОБА_4 - на той час не проживав, а був зареєстрований (а.с.10).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.57). Спадкоємцями першої черги за померлим ОСОБА_6 є дружина - ОСОБА_1 (а.с.58), діти ОСОБА_2 (а.с.59) та ОСОБА_3 (а.с.60).

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 спадщину після смерті батька прийняв на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Однак такий висновок суду є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, яки обраховується з моменту її відкриття.

Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання позивача в обґрунтування прийняття ним спадщини за померлим батьком на відмітку в його паспорті щодо реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1, позаяк законодавець пов'язує прийняття спадщини особою саме з фактом постійного проживання з спадкодавцем, а не реєстрацією місця проживання. Апеляційний суд констатує, що відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання не є безумовним свідченням постійного проживання особи за такою адресою, як про це вказує позивач, та з чим погодився суд першої інстанції. Така обставина може спростовуватися на підставі інших належних та допустимих доказів.

В даному випадку, зазначеною вище довідкою Виконавчого комітету Солянської сільської ради №766 від 23.12.2013 р., підтверджено, що ОСОБА_4 на момент смерті свого батька був лише зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, однак там не проживав.

Вказана обставина підтверджується також іншими довідками Виконавчого комітету Солянської сільської ради №581 від 24.12.2014 р. та №577 від 24.12.2014 р.(а.с.62, 64).

Крім того, під час розгляду справи, судом першої інстанції було допитано трьох свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що підтверджується протоколом судового засідання від 22.02.2018, однак всупереч приписів ч.4 ст. 265 ЦПК України, такі покази не відображені в судовому рішенні та їм судом не надана оцінка.

Апеляційний суд констатує, що в даному випадку процедура допиту свідків, передбачена ст. 230 ЦПК України, була повністю дотримана. Зокрема свідки були попереджені про кримінальну відповідальність, такі були безпосередньо допитані судом та надали покази, які стосуються предмету доказування. За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе дати оцінку таким показам свідків.

Так, свідок ОСОБА_11, який є сусідом ствердив, що ОСОБА_4 на момент смерті батька з ним не проживав, на похоронах не був, а лише періодично відвідував брата.

Аналогічні за змістом покази дали інші свідки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які також є сусідами.

Покази свідків повністю узгоджуються з інформацією відображеною у вказаних вище довідках сільської ради, і всі ці докази у свої сукупності та взаємозв'язку достеменно доводять той факт, що на момент смерті ОСОБА_3І, його син - ОСОБА_12 разом з ним постійно не проживав, а відтак не може вважатися таким, що прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Вказаного суд першої інстанції не врахував у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_4

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1, то слід врахувати наступне.

Так, в зустрічному позові ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_4 таким, що не прийняв спадщину у встановлений законодавством строк.

На думку колегії суддів обставина щодо прийняття спадщини особою підлягає встановленню під час розгляду спадкового спору по суті, в даному випадку первісного позову ОСОБА_4, та входить до предмету доказування по такому позові. Водночас така вимога не може бути предметом позову, не підлягає самостійному судовому захисту, позаяк це позбавлено будь-якого змісту, та відповідно не може бути задоволена судом.

Таким чином зустрічний позов ОСОБА_1 також задоволенню не підлягає, і саме це є підставою для відмови в його задоволенні.

З врахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1-4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір понесений останнім за подачу апеляційної скарги в частині оскарження первісного позову у розмірі 551,20 * 150% = 826,80 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 25 квітня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Солянської сільської ради Великоберезнянського району, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, яка діє від власного імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до Солянської сільської ради Великоберезнянського району, ОСОБА_4, треті особи: Великоберезнянська державна нотаріальна контора, Ужгородська міжрайонна прокуратура, служба у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що не прийняла спадщину - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 826,80 грн., сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: