Справа № 182/5924/17
Провадження № 2/0182/241/2019
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

15.04.2019 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
за участю представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Покровської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилися спадщина, яка складається з:
- житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «А» (загальною площею 85,9 кв.м.), житловий будинок «Д» (загальною площею 88,5 кв.м.), гараж «Б» (площею 28,8 кв.м.), літня кухня «В» (площею 31,2 кв.м.), підвал «Г», сараї «З»,«Ж», «Л1» вбиральня «И», теплиця «К», гараж «Л» (площею 31,9 кв.м.), споруди № 1-4, І, що належали ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої (приватної) власності на житловий будинок від 14.10.1993 року, внесене в реєстрову книгу № 1-147, виданого виконкомом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області;
- земельної ділянки (пай № 864), площею 2,470 га, що належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право особистої (приватної) власності па землю серії І-ДП № 122107, зареєстрованого 03.03.2003 року у книзі державних актів на право особистої (приватної) власності на землю № 772, виданого на підставі розпорядження голови Нікопольської райдержадміністрації 30.05.2002 року № 209-р, розташованої на території Покровської сільської ради, кадастровий №12229855:04:009:0044.
З моменту смерті бабусі у 2005 році та до 2017 року він не знав про те, що вона склала заповіт та все своє майно заповідала йому. Із самого дитинства він мешкав разом з батьками та бабусею в її домі за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту розлучення батьків у 1994 році вони разом із матір`ю переїхали в будинок, який вона викупила в колхозі імені Горького за адресою: АДРЕСА_2 . Переїзд з бабусиного будинку не змінив їх дружні родинні відносини, він дуже часто приходив до бабусі, залишався жити на декілька тижнів. На момент смерті ОСОБА_7 він проходив строкову службу, з якої був звільнений у запас на підставі наказу МОУ від 10.08.2005 року № 489, тобто майже через 8 місяців з дня її смерті. Оскільки його батько ОСОБА_2 після розлучення з його матір`ю залишився жити у будинку бабусі ОСОБА_7 , він вважав, що саме батько успадкував зазначене спадкове майно. Він з батьком майже не спілкується, а вдома й мови про наявність заповіту щодо нього ніколи не йшло. Лише на початку 2017 року з розмови з батьком він дізнався, що його бабуся залишила заповіт, вказавши його спадкоємцем свого майна. Враховуючи такі обставини, він звернувся до Першої Нікопольської нотаріальної контори із відповідною заявою, але отримав відповідь - Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_7 , оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини. Вважає, що пропущений ним строк для прийняття спадщини було пропущено з об`єктивних та поважних причин. Так, на момент складання заповіту ОСОБА_7 він був неповнолітнім, розмов щодо заповіту з бабусею не велося. На момент її смерті він проходив строкову службу і не мав змоги спілкуватися з нею під час останніх днів та подати відповідну заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Оскільки він не проживав з бабусею, то і документів на спадок у нього не залишилося, заповіт весь цей час зберігається у батька, він був змушений отримати його дублікат. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Після смерті бабусі залишилися спадкоємці за законом: його батько ОСОБА_2 та його тітки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яких він вважає належними відповідачами у даній справі, оскільки жоден із них спадщину після смерті ОСОБА_7 не прийняв та не оформив. Свідоцтво про право власності на спадкове майно нікому не видавалося. Про наявність заповіту він не знав: а ні батько, а ні рідні тітки про цей факт йому не повідомили. А тому вважає, що пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини з поважних причин і вимушений звертатись до суду.
В судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали.
Додатково позивач суду пояснив, що не міг оформити спадщину, бо до 2017 року був на ОСОБА_8 , а коли приїхав, мати повідомила, що батько подав на суд. Він про заповіт нічого не знав. Бабуся померла, коли він був в Армії. ОСОБА_9 дочекався його з Армії, а через якийсь час теж помер. Відносини в нього з дідом та тітками нормальні. Але про заповіт ні дід, ні тітки йому не говорили і документи не передавали. Після Армії він в діда та батька бував нечасто. З батьком відносини були нормальні, він допомагав йому з роботою. Знав про те, що в домоволодінні будувався ще один будинок. Він розпочинався будуватись його батьками. Мати казала, що й дід будував його. В 2008 році він до нотаріуса не їздив. Тому не може пояснити запис в книзі нотаріуса про надання йому відмови в 2008 році у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з пропуском строку звернення до нотаріуса.
Представник позивача ОСОБА_1 суду пояснив, що підстави пропущення строку звернення до нотаріуса його довірителем поважні. Його довіритель не знав про заповіт, на момент складення заповіту він був неповнолітнім. На момент смерті спадкодавиці його довіритель був в Армії. Коли повернувся, вважав, що спадщина вже оформлена його батьком. Про заповіт дізнався від батька лише в 2017 році. Тітки цей факт підтвердили. Заповіт воля померлої. Строк на прийняття спадщини пропущений з об`єктивних причин. Жодного публічного оголошення в пресі не було. Зі слів свого довірителя знає, що стосунки з батьком в нього погані. Його довіритель не завжди мешкав в селі, кілька разів виїжджав за межі України, якийсь час жив в м.Покров.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і суду пояснив, що його мати зробила заповіт на його сина і він був проти цього, оскільки раніше заповіт був складений на нього. Він, дійсно, проживав в одному будинку з батьками. А потім став будувати свій будинок у дворі з батьками, в одному домоволодінні, в якому зараз і живе. А мати залишилась проживати в своєму старому будинку по сусідству. Сина на похороні бабусі, дійсно, не було, він служив в Армії. На поминках його матері батько сказав, що є заповіт на позивача і всі документи зберігаються в молодшої сестри ОСОБА_10 , яку всі називають ОСОБА_11 . Після того, як син повернувся додому, сестра тітка позивача віддала йому всі документи і син дізнався про заповіт вже давним-давно. Але в нього не було грошей на оформлення спадщини. В кінці 2008 року він разом з сином поїхали до нотаріуса ОСОБА_12 . Вона сказала, що син пропустив строк на прийняття спадщини, позивач тоді психанув і сказав йому, щоб він сам спадщиною і займався. Він сам до ОСОБА_12 звернувся аж в 2016 році, але отримав відмову, бо не мав права на обов`язкову частку.
Представник відповідача ОСОБА_13 позовні вимоги також не визнав і суду пояснив, що первісний заповіт спадкодавиця склала на його довірителя. А потім написала новий заповіт, яким все своє майно залишила онукові позивачу по справі. Батько з сином позивач з відповідачем були в нормальних відносинах. На поминках матері його довірителя батько дід позивача сказав, що є заповіт на онука. І що коли він прийде з Армії, вони розберуться із спадщиною. В кінці 2008 року позивач та його довіритель звернулись до нотаріуса Ткачової для оформлення спадщини. Їх на машині привіз на прохання відповідача ОСОБА_14 . Нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій і надала їм лист-роз`яснення. В машині позивач по справі віддав його довірителю всі документи і сказав, що в нього немає часу ними займатись. І щоб батько оформляв спадщину сам. А в домоволодінні його довіритель на той час вже збудував собі новий будинок, де став проживати зі своєю родиною, і не хоче, щоб його будинок був також оформленим на його сина, який не доклав до його будівництва ані рук, ані коштів. Хоча новий будинок з необізнаності також був записаний на нині покійну матір відповідача. Розуміючи, що син не буде оформляти спадщину, його довіритель став сам оформляти будинок. Однак, знову ж таки через юридичну необізнаність він, за підказкою інших людей, оформив будинок на свою матір і рік побудови нового будинку був вказаний інший, набагато раніше, ніж він був споруджений насправді. Після того, як нова хата була оформлена відповідачем по справі його довірителем і зроблені землеустановчі документи, до суду звернувся позивач. Його довіритель звернувся до суду набагато раніше, але в зв`язку із зверненням до суду позивача по справі, суддею Багровою А.Г. їх справа була призупинена до вирішення цієї. Позивач побудував свій позов на брехні. Він навіть адресу його довірителя не вказав правильно, а зазначив адресу, за якою проживає сестра його довірителя тітка позивача. Мабуть, для того, щоб судом було розглянуто справу в заочному провадженні і його довіритель не зміг би прибути до суду та надати свої пояснення і заперечення на позов, оскільки із сестрою в нього погані відносини. Наполягає на тому, що позивач знав про заповіт і не міг про це не знати, оскільки стосунки між всіма сторонами по справі родинні і про заповіт позивачу говорив не лише його довіритель, а й інші родичі, в тому числі й дід та тітки.
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Покровська сільська рада, а також третя особа по справі до суду не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність (а.с.29, 31, 90, 99, 108).
Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийнятгя спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Перевіряючи доводи сторін, суд виходить з того, що, згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, поважними обставинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.
Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача та мати відповідачів по справі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з:
- житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «А» (загальною площею 85,9 кв.м.), житловий будинок «Д» (загальною площею 88,5 кв.м.), гараж «Б» (площею 28,8 кв.м.), літня кухня «В» (площею 31,2 кв.м.), підвал «Г», сараї «З»,«Ж», «Л1» вбиральня «И», теплиця «К», гараж «Л» (площею 31,9 кв.м.), споруди № 1-4, І, що належали ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої (приватної) власності на житловий будинок від 14.10.1993 року, внесене в реєстрову книгу № 1-147, виданого виконкомом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.6-9);
- земельної ділянки (пай № 864), площею 2,470 га, що належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право особистої (приватної) власності па землю серії І-ДП № 122107, зареєстрованого 03.03.2003 року у книзі державних актів на права особистої (приватної) власності на землю № 772, виданого на підставі розпорядження голови Нікопольської райдержадміністрації 30.05.2002 року № 209-р, розташованої на території Покровської сільської ради, кадастровий №12229855:04:009:0044.
За життя, а саме - 13.02.2003 року, спадкодавиця склала заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповіла позивачу по справі ОСОБА_4 (а.с.10). На момент смерті спадкодавиці позивач знаходився на військовій службі (з 28.04.2004 року по 02.11.2005 року) (а.с.13). Після повернення додому з військової частини позивачем не було здійснено жодних дій для прийняття спадщини. З моменту смерті ОСОБА_7 до звернення до суду позивача з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини минуло більше 12 років. Суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що він весь цей час не знав про заповіт, оскільки про заповіт знали всі родичі спадкодавиці, сусіди та знайомі родини ОСОБА_15 .
Так, свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що сім`ю ОСОБА_15 знав добре та давно, бо дружить з відповідачем по справі ОСОБА_17 . Після смерті матері ОСОБА_17 був на поминках, де також були сестри відповідача, його батько та інші родичі, сусіди, знайомі. Позивача на похороні та поминках не було, він служив в Армії. За столом батько ОСОБА_17 сказав, що покійна склала заповіт на сина ОСОБА_17 позивача по справі і всі документи знаходяться в сестри відповідача тітки позивача ОСОБА_18 . Десь років через 3 (в 2008 році) ОСОБА_17 попросив відвезти його та позивача по справі його сина ОСОБА_19 на своєму автомобілі в нотаріальну контору. Він їх відвіз до нотаріуса в Нікополь в район магазина «Владі». Хвилин через 15 ОСОБА_17 з ОСОБА_19 вийшли і сіли в машину. ОСОБА_19 в машині віддав ОСОБА_17 документи (які саме, він не бачив) і сказав, що він цим займатись більше не хоче і щоб ОСОБА_17 «рішав сам». Після цього він відвіз ОСОБА_17 з ОСОБА_19 назад. На той час відносини між ОСОБА_17 та його сином були гарні, а зараз через те, що ОСОБА_19 хоче забрати в батька його хату, зіпсувались зовсім.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що він товаришує з відповідачем ОСОБА_21 років 15. Олександр живе в с.Покровському у вугловій хаті. Часто до ОСОБА_17 заїжджав в гості. Спочатку ОСОБА_22 жив в старій хаті зі своїми батьками. Його батька звали ОСОБА_23 , він працював разом з дядьком ОСОБА_24 в рибколгоспі. А потім ОСОБА_17 став жити окремо. Позивача по справі теж знає, але мимолітно, так, бігав малим, коли він заїжджав до ОСОБА_17 . Матір ОСОБА_22 теж не дуже добре знав, бо майже не спілкувався з нею. Але на похоронах матері ОСОБА_17 був, бо привозив дядькові ОСОБА_25 гроші від рибколгоспу. Був і на поминальному обіді. Та чи був там позивач, чи ні, не пам`ятає, бо досить давно було. ОСОБА_26 і на поминальному обіді, і в рибколгоспі розповідав, що його покійна дружина склала заповіт на ОСОБА_19 сина ОСОБА_17 . І коли ОСОБА_19 повернеться, вони з батьком самі розберуться. В ОСОБА_17 із сином були добрі відносини. Знає, що документи на спадок знаходились у сестри ОСОБА_17 , начебто, ОСОБА_11 . Думає, що позивач про заповіт знав, але стверджувати не буде. ОСОБА_22 будував собі нову хату з дружиною ОСОБА_27 . Він ставив в минулому році ОСОБА_17 в новий будинок парове опалення, бо він нову хатину лише нещодавно добудував.
Свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що вона сусідка ОСОБА_15 і відповідача ОСОБА_21 знає ще з дитячих років. Знала й батьків його. Знає й сестер ОСОБА_29 та ОСОБА_30 . Знає й сина ОСОБА_31 та сина ОСОБА_32 . Батьки ОСОБА_17 жили в старій хаті по вул.Горького. В них там ще й врем`янка була. ОСОБА_17 ту врем`янку прибрав і став будуватись. Коли ОСОБА_17 розпочав будуватись, не пам`ятає точно, але закінчував будуватися вже з ОСОБА_33 , своєю другою дружиною. В їх у дворі зараз стоїть: старий будинок батьків ОСОБА_17 , новий будинок, який побудував ОСОБА_17 , та нова врем`янка, яку теж побудував ОСОБА_17 . Вітя там не жив і не живе. Після розлучення своїх батьків, він живе з мамою. Знає і бачила, що ОСОБА_17 завжди доглядав за своїми батьками, як донька. Коли вона була на поминальному обіді, як мамі ОСОБА_17 виповнився рік по смерті, дізналась, що мама ОСОБА_22 склала заповіт на Вітю. Вона ще питала у ОСОБА_19 ,який теж був на поминках, чи буде він переоформляти спадковий будинок. Це було в 2006 році. Але ОСОБА_19 їй сказав, що в нього поки немає часу на це. А зараз виявляється у ОСОБА_19 знайшовся час, щоб і батькове забрати. А ОСОБА_17 куди із власної хати іти?
Свідок ОСОБА_34 суду пояснив, що знає і відповідача по справі ОСОБА_22 , і його сина ОСОБА_19 позивача по справі. Він 17 років пропрацював разом з ОСОБА_22 в МЧС. Віктора знає з 1985 року. Батьків ОСОБА_17 знає теж. ОСОБА_35 звали баба ОСОБА_36 , батька дід Жора. В ОСОБА_22 ще є дві сестри ОСОБА_37 та ОСОБА_38 . Він неодноразово був в гостях у ОСОБА_17 в АДРЕСА_1 . Знає, бо бачив, що ОСОБА_22 будувався окремо від батьків у їх дворі. Будинок зводив для себе, щоб жити окремо від своїх батьків. Почав будуватись ще тоді, коли жив з ОСОБА_39 . А потім з нею розійшовся і тимчасово будівництво припинив, поки закінчились судові справи. Продовжив будувати свій дім ОСОБА_17 вже коли одружився вдруге, і добудував будинок разом з другою дружиною. Крім будинку, ОСОБА_17 побудував собі гараж, перебував врем`янку. Він бував в гостях у ОСОБА_17 частенько. На похоронах, правда не був, але ОСОБА_17 йому казав, що його мати склала заповіт на його сина ОСОБА_19 . ОСОБА_19 прийшов з Армії в 2005 2006 році, а навесні (через півроку) він спілкувався з ОСОБА_19 і питав, чого він не переоформляє спадщину. А ОСОБА_19 йому сказав, що він пропустив строк звернення до нотаріуса, а до суду йти не хоче. У ОСОБА_19 з батьком ОСОБА_22 були нормальні відносини. ОСОБА_17 допомагав йому влаштуватись на роботу, опікувався ним. Але ОСОБА_19 пропрацював недовго, а потім поїхав на ОСОБА_8 . Зараз працює і живе в Польщі. Коли ОСОБА_19 ще працював на Україні, він пропонував йому стати на квартирний облік і отримати житло. Але ОСОБА_19 сказав, що в нього є заповіт і він буде жити в селі.
Свідок ОСОБА_40 суду пояснила, що вона дружина відповідача ОСОБА_21 з 2002 року. ОСОБА_17 привів її в недобудовану хату. Вони зайшли в пустий будинок і стали жити в одній кімнаті, поступово добудовуючи хату. Підлога була залита і вони змогли поставити ліжко. Будинок будував її чоловік для себе і для своєї сім`ї. З сином чоловіка в них відносини були гарні, поки він не звернувся до суду. Свекруха спочатку зробила заповіт на її чоловіка. А потім на ОСОБА_41 . Документи були у сестри ОСОБА_42 . Вітя дізнався про заповіт на поминках свекрухи. Її свекор в присутності всіх, хто був за столом, сказав ОСОБА_19 , що бабуся зробила на нього заповіт на свою хату. А її чоловік ОСОБА_22 буде жити в своїй хаті. В 2008 році її чоловік з сином ОСОБА_19 їздили до нотаріуса в ОСОБА_43 . Але їм було відмовлено в оформленні спадку, бо пропущений строк. Їх возив до нотаріуса ОСОБА_44 . Коли чоловік з сином їздили до нотаріуса, документи були у ОСОБА_19 . Її з дитиною не прописали в будинку, бо хата не була оформлена. Вона зверталась до чоловіка з проханням оформити спадщину, щоб прописатись за адресою проживання, але виявилось, що це не так то й легко зробити. Зі слів чоловіка знає, що в машині після відмови нотаріуса видати свідоцтво про спадщину, ОСОБА_19 кинув документи батькові і сказав, що більше оформленням спадщини займатись не буде, і щоб чоловік оформляв сам.
Згідно роз`яснення державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Л.П.Ткачової, наданого до суду представником відповідача ОСОБА_13 та державним нотаріусом, ОСОБА_4 було роз`яснено, що ним пропущено строк прийняття спадщини (а.с.34, 41).
Державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори І.С.Чубенко на запит суду було надано відповідь, в якій, зокрема, зазначається, що «…у даному випадку спадкоємець ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори у 2008 році, згідно перевірці у Спадковому реєстрі данні щодо померлої ОСОБА_7 були відсутні та спадкоємець за заповітом не був зареєстрований за місцем реєстрації проживання спадкодавця ОСОБА_7 , тобто пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини. На підставі цього спадкоємцю ОСОБА_4 було надано роз`яснення щодо звернення до суду на продовження строку прийняття спадщини…» (а.с.59).
Таким чином, поважних причин пропуску строку на прийняття спадини позивач суду не надав.
Об`єктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення ним дій по з`ясуванню наявності чи змісту заповіту не було.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Покровської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити в повному обсязі.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал