Справа № 307/2187/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/2187/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 6 грудня 2018 року, повний текст якого складений 6 грудня 2018 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., -

встановив:

ОСОБА_2 31.07.2018 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи наступним. Сторони 22.11.2005 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4. Рішенням Тячівського районного суду від 26.09.2011 шлюб розірваний, іншим рішенням цього ж суду від 26.09.2011 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Донька проживає з позивачем, перебуває на повному його утриманні і з часом потребує значно більшого догляду та витрат коштів на розвиток і навчання. Батько сплачує аліменти нерегулярно, від виконання свого обов'язку щодо утримання дитини ухиляється. Тим часом, стягувані аліменти є недостатніми та не покривають необхідних витрат на утримання та розвиток доньки. Щоденні потреби дитини збільшуються, зросли також рівень споживчих цін розмір прожиткового мінімуму, що погіршило матеріальний стан позивача. Постійного місця роботи позивач не має.

Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 180-182, 184, 192 СК України, на інші положення законодавства та виходячи з того, що розмір стягуваних аліментів слід збільшити, позивач ОСОБА_2 просила збільшити розмір аліментів і стягнути з ОСОБА_3 такі на її користь на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тячівського районного суду від 06.12.2018, з урахуванням ухвали цього ж суду від 06.12.2018 про виправлення описки в рішенні суду, позов задоволено частково, вирішено:

змінити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Дубове Тячівського району Закарпатської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1300,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття;

в решті позову відмовити;

стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідач ОСОБА_3 не оспорюючи рішення суду щодо необхідності збільшення розміру аліментів, оскаржив рішення стосовно визначення цього розміру, вважає у цій частині рішення необґрунтованим, постановленим без з'ясування обставин, що мають значення в справі. Зазначає, зокрема, що позивач, знаючи, що відповідач не проживає зі своїми батьками в смт. Дубове понад 12 років, умисно зазначила цю адресу в позовній заяві, внаслідок чого повістки не вручалися відповідачу, а коли батьки отримали копію рішення суду, відповідач перервав роботу в Чеській Республіці і одразу приїхав.

Відповідач залишив спільний будинок позивачу з дитиною і лише формально там залишився зареєстрованим, оскільки уклав новий шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_5. Фактично останні роки позивач із донькою проживають у Чеській Республіці, відповідач як батько вчинив усі необхідні дії для забезпечення дитині можливості виїхати з матір'ю за кордон та отримувати там соціальну допомогу, тому документи, якими начебто підтверджується факт проживання позивача з дитиною в с. Руське Поле, не відповідають дійсності.

Твердження поривача про ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини безпідставні.

Таким чином, відповідач був позбавлений можливості захистити свої інтереси в суді, в тому числі, надати докази наявності на утриманні сина від другого шлюбу, утримання його та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тощо. Відповідні обставини не були враховані судом. Відповідач як сезонний робітник має нестабільні доходи, проживає із сім'єю в гірському селі, де немає належних присадибних ділянок, тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1300,00 грн на дитину.

Сторона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягувати на утримання доньки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1000,00 грн до її повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається на недостатність отримуваних аліментів для утримання дитини. Крім того, зазначає, що під час шлюб у був придбаний старий будинок в АДРЕСА_4, і при поділі майна подружжя відповідач відмовився поступитися своєю часткою в будинку в обмін на відмову позивача від аліментів на дитину, також відмовився від виплати компенсації позивачу за частку в будинку, а за мировою угодою позивач виплатив відповідачу компенсацію понад 50000,00 грн за частку в будинку. Позивач дозволив відповідачу забрати з будинку речі, частину будівельних матеріалів. Оскільки будинок був непридатним для проживання, позивач почав будувати новий, тому періодично виїжджає на заробітки. Позивач часто хворіє.

Про існування у відповідача іншої сім'ї та дитини позивачу не було відомо, як і про реєстрацію іншого місця проживання відповідача. Дружина відповідача отримує соціальну допомогу, а щодо виїзду дитини за кордон позивач звертався до суду. Аліменти в розмірі 1300,00 грн є мізерними, позивач змушений тяжко працювати щоб утримувати доньку, тоді як заробітки відповідача більші ніж у позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6, який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Встановлено та підтверджується документально, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (на час укладення шлюбу - ОСОБА_2.) уклали шлюб 22.11.2005, що його в подальшому було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 26.09.2011, і є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої іншим рішенням Тячівського районного суду від 26.09.2011 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 на дитину щомісячно, починаючи з 25.08.2011 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 2-11, 64-67).

Довідкою № 598/02-341 від 26.07.2018, виданою сільським старостою с. Руське Поле Тячівської міської ради Тячівської об'єднаної територіальної громади та актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 26.07.2018 за № 599/02-341, складеним за місцем реєстрації позивача в АДРЕСА_4, стверджується, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с. 12, 13).

З доданих відповідачем до апеляційної скарги документів випливає, що він 07.08.2013 уклав шлюб із ОСОБА_8, зареєстрований з 14.01.2009 у будинку АДРЕСА_2 проте, фактично проживає із новою сім'єю в АДРЕСА_1 має на утриманні сина від другого шлюбу ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 45, 48-52). Цим документами також підтверджується, що ОСОБА_8 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, сім'я проживає в будинку батька дружини разом з ним, власного житла сім'я не має.

Рішенням Тячівського районного суду від 10.04.2012, доданим до відзиву на апеляцію, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та вивезення дитини за кордон без згоди батька (а.с. 68). Даними паспорта громадянина України серії ВР № 508503, виданого Тячівським РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області 22.01.2013, підтверджується, що ОСОБА_2 15.12.2012 уклала в Республіці Молдова шлюб із гр-ном ОСОБА_10 (а.с. 2). У наданій представником відповідача апеляційному суду довідці Руськополівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 19.03.2019 № 54 зазначено, що ОСОБА_4, 2005 р.н., вибула із закладу освіти 29.08.2014. Виходячи з правової позиції та пояснень сторін, з інших матеріалів справи, як позивач, так і відповідач тривалі періоди часу працюють за кордоном, зокрема, в Чеській Республіці. Водночас конкретних даних, доказів про такі періоди перебування та/або про постійне проживання за кордоном, про місце роботи сторін за кордоном чи в України, про їх доходи тощо в справі немає, судовими рішеннями такі факти теж не встановлювалися. Тож міркування про постійне проживання позивача з дитиною в Чеській Республіці наразі мають характер недопустимих у доказуванні припущень (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Із часу стягнення аліментів рішенням Тячівського районного суду від 26.09.2011 обставини, що мали значення для визначення судом розміру грошового утримання з батька для дитини, істотно змінилися. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2018 році становив від 1860,00 грн до 2027,00 грн, а у 2019 році становить (становитиме) від 2027, 00 грн на 01.01.2019 до 2218 на 31.12.2019. Аліменти у 500,00 грн становлять від близько 27% до близько 23% від відповідних рівнів прожиткового мінімуму.

З урахуванням такої динаміки прожиткового мінімуму доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» в редакції (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції та розгляду апеляційної скарги), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

За приписами СК України: батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180); за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3); розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2); суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов'язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред'явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов'язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини не заперечується по суті й відповідачем, а позиція відповідача, викладена в апеляційній скарзі, щодо сплати аліментів у розмірі 1000,00 грн щомісячно в сукупності з іншими матеріалами справи вказує на його фактичну спроможність надавати таке матеріальне утримання дитині, прав дитини та позивача така ініціативна позиція відповідача не порушує. Позиція апелянта щодо необґрунтованості доводів позивача про начебто нерегулярну сплату аліментів заслуговує на увагу: такі доводи не підтверджуються жодними доказами.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 вказала адресу відповідача як АДРЕСА_3 (а.с. 1). Суд першої інстанції до відкриття провадження в справі отримав інформацію про те, що за цією адресою ОСОБА_3 не зареєстрований (а.с. 20) і ухвалою від 20.09.2018 відкрив провадження в справі (а.с. 21). У подальшому суд направляв документи та судові повістки відповідачу за вищевказаною адресою в смт. Дубове, які не були вручені адресату, відповідач в судові засідання не з'являвся, справу було вирішено в його відсутність (а.с. 23-32). Тим часом, відповідач ОСОБА_3 із січня 2009 року зареєстрований з 14.01.2009 у будинку АДРЕСА_2 а після укладення нового шлюбу фактично проживає в АДРЕСА_1

Твердження позивача ОСОБА_2, яка так само з 14.01.2009 зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що їй начебто невідомо про реєстрацію відповідача за цією адресою не можна визнати обґрунтованим, таке суперечить дійсним обставинам, зокрема, й реальним діям сторін, які неодноразово вирішували в суді свої спори щодо сімейних стосунків включно з поділом вищезгаданого будинку. Те саме з огляду на дійсні обставини взаємовідносин сторін стосується й доводів позивача про необізнаність із фактами укладення відповідачем другого шлюбу, народження сина.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Отже, вимоги ст.ст. 12, 128, 130, 211 та інші норми ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, забезпечення стороні можливості здійснити свої процесуальні права, виконати процесуальні обов'язки та належно реалізувати право на захист свого цивільного права, інтересу в суді не були дотримані судом. Доводи апеляції з цього приводу вірні.

Враховуючи, що процесуальні права відповідача були порушені і він саме внаслідок цього не мав можливості заперечувати позов, захищати свою позицію, суд вирішив справу без урахування дійсних обставин, що мають значення в спорі та з'ясувалися лише на стадії апеляційного розгляду справи. Суду, вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають подальшому стягненню з відповідача, належало перевірити обґрунтованість позову шляхом з'ясування, серед іншого, дійсного становища платника аліментів, наявності на його утриманні іншої дитини та обґрунтувати свій висновок виходячи зі встановленого, позаяк відповідні обставини мають істотне значення в справі та враховуються в сукупності та взаємозв'язку з іншими обставинами (вищенаведені норми закону та положення ст. 12 ч. 5, ст. 89, ст. 214 ч. 2, ст.ст. 263-265 ЦПК України). Втім, порушення норм процесуального права, що мали місце, позбавили суд першої інстанції встановити необхідні для правильного вирішення спору обставини та з їх урахуванням ухвалити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд не має підстав залишати поза оцінкою в контексті обставин, що мають значення в справі, докази, що були подані із апеляційною скаргою. Ці докази підлягають оцінці, тому враховуючи як позицію позивача, так і доводи відповідача, який визнає свій обов'язок сплачувати аліменти в більшому розмірі як такий, вимогу позивача про стягнення з відповідача 2000,00 грн аліментів на дитину слід визнати необґрунтованою, а позов таким, що підлягає задоволенню частково шляхом збільшення розміру стягуваних аліментів до 1000,00 грн на дитину щомісячно. Слід також зважати на необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов'язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету. З огляду на показники прожиткового мінімуму, половина відповідного значення у 2018-2019 роках становить (становитиме) від 930,00 грн до 1109,00 грн. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов'язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов'язку батьків у матеріальному утриманні дитини.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо розміру аліментів є надмірною, а аліменти у твердій грошовій сумі 1000,00 грн на дитину протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання у розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Виходячи з викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду обставини та імперативну вимогу цивільного процесуального закону щодо скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення у разі, коли справу розглянуто судом за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити частково, змінивши розмір стягуваних аліментів і стягувати такі на дитину в подальшому щомісячно в сумі 1000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ч. 2, ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Тячівського районного суду від 6 грудня 2018 року скасувати, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів задовольнити частково, змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Тячівського районного суду від 26 вересня 2011 року з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 мешканця АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, надалі стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні інших вимог позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 квітня 2019 року.

Судді