Справа № 175/1281/17
Провадження № 2/175/27/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19 серпня 2019 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Філоненко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Василенка Благовіста Володимировича, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів - ОСОБА_2 та Державного реєстратора Василенко Благовіста Володимировича, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» було укладеного Кредитний договір №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року, а також в забезпечення умов зобов`язань за кредитним договором Договір іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 1723. В подальшому, при укладанні 28.10.2016 року декілька договорів відступлення права вимоги, ОСОБА_2 набула права вимоги до позивача за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року, та Договором іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, на підставі чого державним реєстратором проведено реєстрацію права власності майна позивача, яке перебуває в іпотеці за відповідачем - ОСОБА_2 , чим були порушені права ОСОБА_1 , що і було підставою для звернення позивача до суду.

Представник позивач в судовому засідання підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити (т. 2 а.с. 105-112).

Представник позивача у судовому засіданні просив : Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Василенко Благовіста Володимировича Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 20.12.2016 року, індексний номер 33047203 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1 986 кв.м. за кадастровим номером :05:010:0039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та від 20.12.2016 року , індексний номер 53047445 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати незаконними дії державного реєстратора Василенко Благовіста

Володимировича Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області вчинені 19.12.2016 року за індексним номером: 33047203, за номером запису про право власності: 18162044, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1 986 кв.м за кадастровим № :05:010:0039 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та вчинені 19.12.2016 ІНФОРМАЦІЯ_1 за індексним номером: 33047445, за номером запису про право власності: 18162259, щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Скасувати реєстрацію права власності за Редькою ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 ), за номером запису про право власності: 18162044, на земельну ділянку площею 1986 кв.м за кадастровим № :05:010:0039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) за номером запису про право власності: 18162259, на житловий будинок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_3 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача - ОСОБА_2 ОСОБА_5 проти позову заперечував і просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 державний реєстратор Василенко Благовіст Володимирович в судове не з`явився, надав до суду письмові заперечення в який просить в позові відмовити, і заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Спір підлягає розгляду за нормами цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №014/147353/3101/74, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 395 000,00 (триста дев`яносто п`ять тисяч) доларів США 00 центів, а останній зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов Договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як Іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як Іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 1723. Відповідно до пункту 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий цегляний будинок А, загальною площею 546,9 кв. м., з яких житлова площа складає 148,1 кв. м., та слідуючи господарські будівлі і споруди: басейн бетонний бас., зливна яма цегляна з/я, колодязь бетонний к. огорожа металева, цегляна, шлакоблочна, бетонна № 1-6, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 1986 кв. м., надана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку,кадастровий номер -05-010-0039.

28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як первісний кредитор, відступило Публічному акціонерному товариству «ВЕКТОР БАНК», як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року.

28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як первісним кредитором, та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року.

28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «ВЕКТОР БАНК», як первісний кредитор, відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року.

28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК», як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року.

28.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як первісний кредитор, відступило ОСОБА_2 , як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року.

28.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як первісним кредитором, та фізичною особою ОСОБА_2 , як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., та зареєстрований в реєстрі за №1661, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року.

В наданих до матеріалів справи копій вищевказаних договорів про відступлення права вимоги значено, що договір між ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК» укладався 28.10.2016 року в м. Дніпро представниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно. В той же день, 28.10.2016 року договір між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «СВ Фінанс» укладався в м. Київ представниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно. ОСОБА_9 в той же день, 28.10.2016 року договір між ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_2 укладався в м. Дніпро представником ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Таким чином, вбачається, що в один проміжок часу в один і той же день 28 жовтня 2016 року, і знаходячись в різних містах (м. Київ та м. Дніпро), представники ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_2 . між собою укладають окремі договори, що явно свідчить про не спрямованість цих договорів на реальне настання правових наслідків.

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (діючого на той момент), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року по справі №175/4901/15-ц (провадження №22-ц/774/4879/16) позовні вимоги ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» до ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку).

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року було оскаржено в касаційному порядку, і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.11.2016 року зупиненою дію оскаржуваного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Однак, попре наявне рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року по справі № 175/4901/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким спір вирішено вже в судовому порядку, ОСОБА_2 всупереч вимогам діючого законодавства звернулася до державного реєстратора Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Василенко Благовіста Володимировича із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання спору шляхом застосування застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що і було підставою для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047203 від 20.12.2016 року, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047445 від 20.12.2016 року, у державному реєстрі речових прав здійснено реєстрацію права власності предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку), згідно Договору іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року за ОСОБА_2 .

Пунктом 5.1. Договору іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року визначено, що у разі порушення основного зобов`язання Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. Зазначений пункт договору кореспондується з ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або вiдповiдний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання вiдповiдних умов правочину.

Судом було досліджено оригінал квитанції, копія якої міститься у матеріалах справи (т.1 а.с. 112, 120, т.2 а.с. 89), про начебто направлення ОСОБА_1 вимоги про усунення зобов`язання від 28.10.2016 року (т.1 а.с. 119), наданої представником ОСОБА_2 .

Проте, надані представником відповідача до матеріалів справи докази направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень, судом не беруться до уваги, оскільки на них відсутня підтверджуюча інформація про організацію, яка надавала кур`єрські послуги, а також докази їх оплати з боку відповідача. Підпис на документі про направлення вимоги явно різниться із підписом позивача ОСОБА_1 у процесуальних документах наявних в матеріалах справи. Зазначене повідомлення неможливо відстежити через мережу інтернет.

Крім того, згідно п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються : копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі та оригіналі документів, необхідних для державної реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме витягів із державних реєстрів (т.1 а.с. 68,72,), відповідач ОСОБА_2 станом на 28.10.2016 року на момент направлення ОСОБА_1 письмової вимоги про порушення зобов`язання не набула статусу іпотекодержателя, оскільки як вбачається із матеріалів справи, договори про відступлення права вимоги за іпотечним договором між СВ «Фінанс» та ОСОБА_2 були зареєстровані державним реєстратором Василенком Б.В. тільки 19 грудня 2016 року, тому і її письмова вимога про порушення зобов`язань від 28.10.2016 року, так і квитанція про направлення ОСОБА_1 цієї вимоги є неналежними доказами по цій справі, та не повинні були враховуватись державним реєстратором під час реєстраційної дії реєстрації права власності за ОСОБА_2

Попре наведені норми, у державного реєстратора станом на 20 грудня 2016 року були відсутні належні докази, які б підтверджували б факт звернення іпотекодержателя - відповідача ОСОБА_2 з письмовою вимогою до іпотекодавця - ОСОБА_1 про усунення порушень протягом встановлено законом строку.

Крім того, слід звернути увагу, що у державного реєстратора були у наявності судові рішення, які свідчать про існування спору щодо недійсності договору іпотеки, а відповідно, на час проведення реєстрації майна на відповідача як нового власника, позивачем оспоруювалася передача в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки під цим будинком.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з п. 9 Порядку, разом iз заявою заявник подає оригінали документів, необхiднi для вiдповiдної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання iнформацiї з Державного реєстру прав.

Із наданих пояснень, оригінали правовстановлюючих документів, а саме: договір купівлі-продажу житлового будинку від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДРНО Юрченко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1715, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.04.2008 року, свідоцтво про право власності від 19.06.2013 року на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці площею 986 кв.м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться досі у Позивача. Дані оригінали правовстановлюючих документів нікому не передавалися, та ніким не вилучалося.

Таким чином, в порушення вимог законодавства, державний реєстратор задовольнив заяву відповідача ОСОБА_2 про переоформлення прав власності на будинок без відповідних оригіналів документів про право власності на вказаний об`єкт нерухомості, що є порушенням п. 9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться у визначеному порядку, зокрема, 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.12.2016 року за № 77274258 вбачається, що державним реєстратором було порушено порядок проведення державної реєстрації, визначений ст. 18 Закону, а саме:

- за номером запису про право власності: 18162044 державну реєстрацію проведено 19.12.2016 року о 20:15:44 годин, тоді як саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047203, як підставу внесення запису, було прийнято 20.12.2016 року о 22:39:07 годин.

- за номером запису про право власності: 18162259 державну реєстрацію проведено 19.12.2016 року о 20:34:43 години, тоді як саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047445, як підставу внесення запису, було прийнято 20.12.2016 року о 22:43:53 години.

Таким чином, державним реєстратором було проведено факт реєстраційних дій раніше ніж прийняття відповідного рішення на такі дії, що у свою чергу є грубим порушенням вимог діючого законодавства.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.12.2016 року за № 76790451 вбачається, що 20.12.2016 року о 15:37:19 годин до державного реєстру речових прав внесено обтяження на все нерухоме майно, що належало позивачу.

Таким чином, з урахуванням часу прийняття відповідачем державним реєстратором Василенком Б.В. рішень про державну реєстрацію та часу реєстрації державним виконавцем Ващинською М.М. обтяжень нерухомого майна позивача, з 15:37:19 годин 20.12.2016 року було неможливо провести державну реєстрацію права власності на належне позивачу нерухоме майно на відповідача ОСОБА_2 з підстав наявності обтяження.

Натомість, здійснення державної реєстрації права власності відповідачем 2 на підставі прийнятих ним рішень попре наявне обтяження, свідчить про порушення державним ресторатором вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року по справі №175/3250/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в натурі, було накладено арешт та заборону на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказане обтяження, яке було накладено на майно ОСОБА_1 ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року, державним реєстратором було вилучено на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року по справі №175/3250/16-ц. Проте зазначене відбувалось із порушеннями з огляду на наступне.

Судом було досліджено матеріали справу №175/3250/16-ц у якій було накладено арешт, проте матеріали справи не містять ні повідомлення сторін про розгляд питання про скасування арешту, а також не містять і відомостей про отримання зазначеної ухвали про скасування арешту, будь ким із сторін по справі.

Судом встановлено, що у справі №175/3250/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в натурі, 30 листопада 2016 року було винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та встановлено факт спільного проживання, визнано нерухоме майно придбаним під час спільного проживання та визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Під час розгляду зазначеної справи ухвалою суду від 18 серпня 2016 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_1 , заборонено будь-яким особам вчиняти певні дії щодо відчудження житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи №175/3250/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 09 грудня 2016 року ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 року. 12 грудня 2016 року до канцелярії Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у зазначеній справі звернулась адвокат Збарська І.В. в інтересах ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги від 07.12.2016 року, із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 18 серпня 2016 року. В той же день, 12 грудня 2016 року без повідомлення сторін по справі, незважаючи, що рішення суду по справі ще не набрало законної сили, судом було винесено ухвалу про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на будинок АДРЕСА_1 , нібито в за заявою адвоката, яка звернулась в інтересах ОСОБА_3

Однак, ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року про скасування арешту по справі №175/3250/16-ц станом на 19.12.2016 року та на 20.12.2016 року не містилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка за даними реєстру була оприлюднена лише 05.01.2017 року.

Разом із цим, в матеріалах справи №175/3250/16-ц (т. 2 а.с. 43-44) міститься заява адвоката Костюченка М.С. подана в інтересах ОСОБА_3 , яка надійшла до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 30 грудня 2016 року, із інформацією наступного змісту: «Відповідно до пояснень ОСОБА_3 , остання не направляла у справі №175/3250/16-ц, жодних заяв до Дніпропетровського районного суду та жодну особу не уповноважувала на представництво її інтересів щодо скасування заходів забезпечення позову. За фактом підробки підпису ОСОБА_3 адвокатом у договорі про надання правової допомоги від 07.12.2016 року СВ Дніпровського районного відділення поліції Дніпровського РВ ГУНП в Дніпропетровській області 27 грудня 2016 року внесено відомості до ЄРДР за № 0003045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та розпочате досудове розслідування.»

Крім того, ухвала суду від 12.12.2016 року про скасування заходів забезпечення позову станом на 19 грудня 2016 року ще не набрала законної сили, оскільки 12 грудня 2016 року день винесення ухвали є понеділок, а днем, відповідно до норм ст. 67-72, ст. 293-294 ЦПК України (у редакції діючої на той час) для набрання законної сили зазначеної ухвали є тільки 00 годин 20 грудня 2016 року, тобто у державного реєстратора Василенка Б.В. станом на 19 грудня 2016 року не було законних підстав для реєстрації договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки укладений між ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Таким чином, мова йде про фактичну перевірку наявності судових рішень, наданих державному реєстратору у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки усі судові рішення відповідно до вимог діючого законодавства мають бути в обов`язковому порядку опубліковані у вказаному реєстрі.

Проте, як вбачається державний реєстратор станом на 19 грудня 2016 року та на 20.12.2016 року не перевірив наявність ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року по справі № 175/3250/16-ц у Єдиному державному реєстрі судових рішень та здійснив безпідставне вилучення накладеного обтяження, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, внаслідок незаконних дій державного реєстратора позивача було позбавлено права власності, яке підлягає відновленню шляхом визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Разом з тим, у судовому засіданні, на вимогу Верховного суду, викладеної у постанові від 05.12.2018 року, було досліджено цивільну справу №175/3250/16-ц (арх. №1881/16) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, та встановлено, що належного повідомлення ОСОБА_1 про усунення порушень відповідно до вимог ЗУ «Про іпотеку» та умов договору не відбулося.

Також встановлено, що ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року, якою скасовані заходи забезпечення позову, в рамках вищевказаної справи, станом на 19 грудня 2018 року, законної сили не набрала, оскільки у встановленому законом порядку дана ухвала жодною стороною по справі не отримувалась, направлення належним чином копії зазначеної ухвали матеріали справи не містять. Днем набрання ухвали законної сили відповідно вимоги ЦПК України (у редакції чинній на той час) є тільки 20 грудня 2019 року.

Крім того, судом встановлено, ОСОБА_2 не набула статусу іпотекодержателя станом на 28 жовтня 2016 року, оскільки договір між ТОВ «СВ Фінанс» у порушення ст. 513 та 514 ЦК України станом на 28 жовтня 2016 року не було зареєстровано, що позбавляло її права звертатись із вимогами до ОСОБА_1 про усунення порушень у зобов`язання, оскільки, її права як іпотекодержателя були зареєстровані, разом із іншими порушеннями закону, тільки 19.12.2016 року, що в свою чергу позбавляло державного реєстратора приймати за належні докази направлення права вимоги ОСОБА_1 від 28.10.2016 року.

Крім того, у державного реєстратора Василенка Б.В. 19 грудня 2016 року не було права реєструвати права ОСОБА_2 як іпотекодержателя, через наявність ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , оскільки станом на 19 грудня 2016, рішення суду, яке набрало б законної сили про скасування зазначеного арешту було відсутнє.

Що стосується заперечень відповідачів суд вважає їх необґрунтованими виходячи із наступного.

Аналізуючи положення договору іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посвідченого нотаріально, ним було визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Однак ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у даному випадку діяв в супереч ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частин другої та третьої зазначеної статті (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до ЗУ «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладення договору (11.04.2008 року) вже реалізував своє право вимоги за іпотечним договором, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно про що свідчить рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року. Станом на момент укладення договору про відступлення права вимоги із ПАТ «ВЕКТОР БАНК» (28.10.2016 року) та на момент реєстрації права власності за ОСОБА_2 (20.12.2016 року) рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області не було скасоване та набрало законної сили.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 19 ЗУ «Про іпотеку», зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, суд вважає, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в супереч ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» та у спосіб не передбачений положеннями договору іпотеки від 11.04.2008 року, реалізував своє право на задоволення вимог Іпотекодавця у позасудовий спосіб, уклавши договір відступлення права вимоги 28.10.2016 року із ПАТ «Вектор Банк». Крім того, суд вважає, що у супереч ст.ст.18,19,36 ЗУ «Про іпотеку», ст.. 513-514 ЦК України, зазначений договір не був зареєстрований та не відбулась відповідна державна реєстрації іпотекодежателя.

В подальшому, в той же день, 28.10.2016 року між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «СВ Фінанс» укладався договір відступлення права вимоги щодо іпотечного договору. І в той же день, 28.10.2016 року був укладений договір відступлення права вимоги між ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_2 . Зазначені договори також, станом на 28 жовтня 2016 року суперечили ст.ст.18, 19,36 ЗУ «Про іпотеку», ст. 513 та ст. 514 ЦК України. Державної реєстрації зміни іпотекодержателя станом на 28.10.2016 року не відбувалась.

Отже, ОСОБА_1 жодних договорів не укладав та не перебував у договірних відносинах із ПАТ «ВЕКТОР БАНК», ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_2 .

Судом досліджено оригінал та копію договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки укладений між СВ «Фінанс» та ОСОБА_2 від 28 жовтня 2016 року, засвідчений нотаріально, проте державна реєстрація зазначеного договору відбулась тільки 19 грудня 2016 року, проте із порушенням закону.

У розумінні положень ЗУ «Про іпотеку» - ПАТ «ВЕКТОР БАНК», ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_2 станом на 28.10.2016 року не могли вважатись іпотекодержателями нерухомого майна - земельної ділянки площею 1 986 кв.м. за кадастровим номером :05:010:0039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житлового будинку АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 546,9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом, оскільки державна реєстрація іпотекодержателя ОСОБА_2 відбулась тільки 19.12.2016 року, а її повідомлення направлене ОСОБА_1 про усунення порушень у зобов`язанні відбувалось, як особи що не набула статусу іпотекодержателя. Саме тому і правових підстав для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження на зазначений об`єкт нерухомості за ОСОБА_2 у державного реєстратора Василенка Благовіста Володимировича не було.

З огляду на те, що реєстрація права власності за ОСОБА_2 на будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 відбувалась із порушенням закону, саме тому суд приходить до висновку, що позивачем правильно обраний спосіб захисту свого порушеного права власності та його вимоги в частині скасування права власності ОСОБА_2 на зазначене майно підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору сплаченого позивачем при подачі позову пропорційно до задоволених уточнених позовних вимог, за чотири вимоги немайнового характеру (3073,6 гривень), тобто по 1536 гривень 80 копійок з кожного.

Керуючись ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Василенка Благовіста Володимировича, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації права власності задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Василенко Благовіста Володимировича Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 20.12.2016 року, індексний номер 33047203 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1 986 кв.м. за кадастровим номером :05:010:0039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та від 20.12.2016 року , індексний номер 53047445 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати незаконними дії державного реєстратора Василенко Благовіста

Володимировича Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області вчинені 19.12.2016 року за індексним номером: 33047203, за номером запису про право власності: 18162044, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1 986 кв.м за кадастровим № :05:010:0039 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та вчинені 19.12.2016 ІНФОРМАЦІЯ_1 за індексним номером: 33047445, за номером запису про право власності: 18162259, щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Скасувати реєстрацію права власності за Редькою ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 ), за номером запису про право власності: 18162044, на земельну ділянку площею 1986 кв.м за кадастровим № :05:010:0039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстрацію права власності за Редькою ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 ) за номером запису про право власності: 18162259, на житловий будинок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_3 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з державного реєстратора Василенко Благовіста Володимировича Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, індексний номер 33047203 місцезнаходження: 52005, сел. Слобожанське, Дніпропетровський район Дніпропетровська область, вул. Будівельників, будинок 3) та фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 суму судового збору по 1536,8 гривень з кожного на користь ОСОБА_1 (РНОКПП).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Бойко

Повний текст рішення виготовлено 23 вересня 2019 року.