Справа № 472/1227/17
Провадження №2/472/3/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2019 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
за участю секретаря
судового засідання - Крамарчук Л.Б.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження дітей,
13 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, зазначивши, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та відповідач ОСОБА_2 визнав своє батьківство відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , шляхом подачі особистої заяви до органу ДРАЦС 06 квітня 2009 року.
12 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження дітей, зазначивши, що в нього виникли сумніви в тому, що їх спільні діти з відповідачкою його, а тому просить виключити запис про нього як батька з актових записів про народження дітей.
12 грудня 2017 року ухвалою суду первісний позов та зустрічний позов було об`єднано в одне провадження.
24 січня 2018 року первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей ухвалою суду було залишено без розгляду на підставі заяви позивачки.
21 грудня 2018 року позивач збільшив позовні вимоги, зазначивши, що під час провадження за цією справою відповідач ОСОБА_3 народила доньку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої записаний він. Однак, зазначає, що не проживає з відповідачкою з листопада 2015 року, а тому не може бути батьком і цієї дитини також.
В судовому засіданні 13 лютого 2019 року позивач ОСОБА_2 позов підтримав повністю, зокрема зазначив, що відповідно до висновку спеціаліста №36 судово-медичного молекулярно-генетичного дослідження він не є біологічним батьком дітей відповідача ОСОБА_3 .
В судовому засіданні 13 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_3 погодилась з вказаним висновком спеціаліста та визнала позов, підтвердивши, що позивач ОСОБА_2 не є батьком її дітей, оскільки в неї були близькі стосунки з іншим чоловіком.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказавши, що висновком спеціаліста №36 підтверджено, що позивач не є біологічним батьком дітей відповідача, а тому є всі підстави для задоволення позову.
Суд, заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 визнав своє батьківство відносно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , шляхом подачі заяви до органу ДРАЦС 02 квітня 2009 року, що підтверджується копією актового запису про народження №3109 від 17 листопада 2005 року (а.с. 91).
Так, особа, яка записана батьком дитини згідно з положеннями СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про неї як батька з актового запису про народження дитини (ч. 1 ст. 136 СК України).
При цьому, особа, яка була записана батьком дитини на законних підставах, повинна довести відсутність кровного споріднення між собою й дитиною, батьком якої вона записана.
Разом з тим, заперечення кровного споріднення не завжди є підставою для оспорювання батьківства.
Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.
В зв`язку з чим особа, яка записана батьком дитини, повинна довести, що на момент вчинення запису про народження дитини вона не знала, що не є батьком дитини.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 16 лютого 2007 року, тобто після народження сина ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 . Таким чином, позивач не має право оспорювати своє батьківство відносно цієї дитини, оскільки в момент реєстрації себе батьком дитини він міг знати, що не є її батьком, оскільки йому було відомо на момент подання спільної заяви про визнання батьківства, що в свідоцтві про народження записаний батьком ОСОБА_11 інший чоловік " ОСОБА_12 ", по батькові ОСОБА_11 вказано " ОСОБА_13 " а не " ОСОБА_14 ". "Крім того, перед подачею спільної заяви про визнання батьківства позивач не вбачав необхідності проведення аналізу ДНК на батьківство.
Частиною 1 та 2 статті 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновком експертизи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі "Калачова проти Російської Федерації" від 07 травня 2009 року N 3451/05, § 34, "Kalacheva V. Russian Federation").
Для з`ясування наявності чи відсутності кровного споріднення між позивачем та дітьми на підставі клопотання представника позивача 26 квітня 2018 року судом була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, яка за клопотанням представника позивача була доручена експертам Комунальної установи "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" (далі - ООБ СМЕ).
Відбір біологічних зразків було призначено на 26.06.2018 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на призначену дату для відбору біологічних зразків до ООБ СМЕ не з`явилися. Від представника позивача ОСОБА_1 до ООБ СМЕ надійшла заява від 02.07.2018 року, в якій представник позивача вказав, що позивач ОСОБА_2 знаходиться на заробітках за межами України та прибути до експертного закладу 26.06.2018 року не має можливості. Просив призначити експертизу на іншу дату з 25.07.2018 року. Відповідач ОСОБА_3 відмовилась прибути на вказану дату.
Відбір біологічних зразків було призначено на 05.09.2018 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на призначену дату для відбору біологічних зразків до обласного бюро не з`явилися. Від представника позивача ОСОБА_1 . до ООБ СМЕ надійшла заява від 21.08.2018 року, в якій представник позивача вказав, що позивач ОСОБА_2 в період часу з 20.07.2018 року по 20.08.2018 року знаходився за місцем свого проживання - смт АДРЕСА_1 Веселинове та мав нагоду прибути до ООБ СМЕ для відбору біологічних зразків. Проте, на даний час ОСОБА_2 знову знаходиться за межами України і прибути до експертного закладу 05.09.2018 року не має можливості. Відповідач ОСОБА_3 мала нагоду прибути на вказану дату, однак 04 вересня 2018 року їй зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що не прибуде до ООБ СМЕ, тому вона також відмовилась прибувати до ООБ СМЕ.
18 вересня 2018 року від заступника начальника ООБ СМЕ до суду надійшов лист, в якому він просить позивача та відповідача узгодити дату проведення експертизи в суді.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України суд повинен розглядати справи в розумні строки.
Відповідно до пункту 1.13. Інструкції про проведення та призначення експертиз та експертних досліджень строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) у межах: 10 календарних днів - щодо матеріалів з невеликою кількістю об`єктів та вирішуваних питань і простих за характером досліджень; 30 календарних днів - щодо матеріалів із середньою кількістю об`єктів та вирішуваних питань або середньої складності за характером досліджень; 60 календарних днів - щодо матеріалів з великою кількістю об`єктів та вирішуваних питань або складних за характером досліджень; понад 60 календарних днів - щодо матеріалів із великою кількістю об`єктів та вирішуваних питань (більше десяти), виходячи з фактично необхідного для експерта часу або особливо складних за характером досліджень (досліджень з використанням криміналістичного обладнання (лазерного, оптичного, електронного), проведення експериментальних досліджень, застосування декількох методів); понад 90 календарних днів - якщо експертиза є особливо складною чи багатооб`єктною, потребує вирішення більше десяти питань або вирішення питань, які потребують декількох досліджень, чи налічує понад п`ять томів матеріалів справи або є комплексною чи потребує залучення фахівців з інших установ (у тому числі судово-медичних), підприємств, організацій і не може бути виконана в зазначені строки. Більший розумний строк установлюється за письмовою домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), після попереднього вивчення експертом наданих матеріалів.
Відповідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Відповідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Листом Веселинівського районного суду вих.№ 472/1227/17/4556/2018 від 28.09.2018 року суд визначив сторонам дату для прибуття до ООБ СМЕ в проміжок часу: з 01 жовтня 2018 року по 15 листопада 2018 року включно. Більш точну дату необхідно було узгодити між собою та з експертом ООБ СМЕ та повідомити суд. Однак, у визначену судом дату експертиза так і не була проведена, повідомлень до суду від позивача та відповідача не надходило.
Тому ООБ СМЕ 06 грудня 2018 року повернуло цивільну справу до суду без виконання судової молекулярно-генетичної експертизи.
Тобто дану експертизу не було проведено саме з вини позивача.
01 лютого 2019 року від представника позивача до суду надійшов висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи (а.с. 182-193), згідно з яким позивач ОСОБА_2 не є біологічним батьком дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .
Однак, суд не бере даний доказ до уваги та вважає його недостатнім доказом з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
2. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Частиною шостою ст.106 ЦПК України передбачено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвреджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наданий представником позивача висновок спеціаліста не містить інформації, що висновок підготовлено для подання до суду, та що спеціаліст обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Після роз`яснення судом права позивача на проведення експертизи представник позивача ОСОБА_1 категорично відмовився від проведення судово - генетичної експертизи та отримання висновку експерта, пославшись на наявність висновку спеціаліста №36 від 04.01.2019 року.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, позивачем та представником позивача до суду не надано. Визнання позову відповідачкою суд прийняти не може, оскільки ОСОБА_3 протягом розгляду справи по суті була непослідовна в своїй правовій позиції та доводах, спочатку підтримувала позов про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 , а потім подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, та в судовому засіданні 13.02.2019 року зазначила, що ОСОБА_2 не є батьком дітей, так як він неспроможний був за медичними показниками мати дітей, і тому вона йому зраджувала та народила дітей від іншого чоловіка. Суд вважає, що сам факт наявності батька у дитини не може ставитися в залежність від будь - якої вигоди для дитини, зокрема призначення дитині соціальних виплат у разі задоволення позову. Визнання відповідачкою, яка є матір`ю дітей, позову в даному випадку суперечить чинному сімейному законодавству, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, та порушує права дітей, оскільки вказаними правовими нормами передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Обов`язки батьків щодо наповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд не знаходить обґрунтованих підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 11, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Відмовити в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця смт. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської стосовно:
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з актового запису про народження №3109 від 17.11.2005 року, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції;
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з актового запису про народження №2939 від 09.09.2009 року, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , з актового запису про народження №2588 від 19.08.2011 року, складеного міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції;
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , з актового запису про народження №323 від 29.01.2013 року, складеного міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , з актового запису про народження №3695 від 05.12.2014 року, складеного міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції;
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , з актового запису про народження №274 від 05.04.2016 року, складеного Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції;
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , з актового запису про народження №727 від 16.08.2018 року, складеного Інгульським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області.
Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03 липня 2019 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко