П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/3385/19

Номер провадження 22-ц/824/5289/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - ВербовоїІ.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Гурського Михайла Ромуальдовича в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н. В., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_5 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до громадянина ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року (а.с.53-55) відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи.

У лютому 2019 року позивач звернулась до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог і просила суд розірвати шлюб, укладений між громадянкою України ОСОБА_5 та громадянином ОСОБА_3, який згідно свідоцтва про шлюб укладено 29 листопада 2014 року у Монтерей (Сен-Сун-Дені), апостильовано 13 липня 2018 року; визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 разом з матір'ю - ОСОБА_5

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду про відкриття провадження у справі в частині недотримання правил територіальної підсудності, адвокат ГурськийМ.Р. в інтересах ОСОБА_3 18 лютого 2019 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що постановлена судом ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує законні інтереси відповідача, оскільки при визначенні підсудності даної справи слід керуватися загальними правилами підсудності. З матеріалів справи чітко вбачається, що місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2, що територіально не відноситься до Шевченківського району міста Києва.

У свою чергу, суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, не перевірив належним чином місце реєстрації відповідача та помилково застосував положення ч.9 ст.28 ЦПК України.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, крім випадків, передбачених ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право». При цьому, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У даному випадку, у Суді вищої інстанції Бобіньї, Франція, перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про ненадання дитини.

Крім того, враховуючи відсутність на території України зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, його статус, як дипломатичного агента, положення ст.ст. 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ч. 1 ст.27 ЦПК України, позов до ОСОБА_3 не підсудний Шевченківському районному суду міста Києва. За таких обставин, дана справа належить до територіальної юрисдикції (підсутності) Суду вищої інстанції Бобіньї, Франція.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, зокрема, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

19 березня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_5 - адвоката ФілоненкоЯ.В., з підтвердженням направлення його копії учасникам справи, з якого вбачається, що позивач не погоджується з жодним доводом апеляційної скарги. У позовній заяві позивачем вказано, що громадянин ОСОБА_3 працює у Французькому інституті в Україні, який знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Олеся Гончара, 84, тобто позовну заяву подано відповідно до п.9 ст.28 ЦПК України (за місцем постійної роботи відповідача), так як зареєстроване місце проживання в Україні ОСОБА_3 позивачу невідоме. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 підтвердила, що відповідач працює у Французькому інституті в Україні, місцезнаходження якого за адміністративно-територіальним поділом міста Києва відноситься до юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва.

Крім того, дитина - малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року є громадянином України.

Так, відповідач має імунітет дипломатичного агенту як співробітника Посольства Французької Республіки в Україні, разом з тим, листом Міністерства закордонних справ України №202/36-140-653 від 04 березня 2019 року, наданий на запит адвоката Філоненко Я.В., роз'яснено, що судовий імунітет у цивільних справах не стосується особистих справ, які не пов'язані з посадовими обов'язками співробітника Посольства Французької Республіки в Україні.

Посилання в апеляційній скарзі на справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про ненадання дитини, яка перебуває на розгляді у Суді вищої інстанції Бобіньї, Франції, є необґрунтованими, оскільки постановою вказаного суду від 01 березня 2019 року встановлено, що оскільки подружжя перебуває в України суд не може вирішити спір по суті заявлених вимог.

Позивач та спільна дитина проживають на території України, а тому застосуванню підлягає ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право».

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник позивача Філоненко Я. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - Дрига Н. І. просила суд ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи (їх представників), з'ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір підсудний Шевченківському районному суду міста Києва.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з оглядку на таке.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 9 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Тобто, ст. 28 ЦПК України визначено підсудність справ за вибором позивача. У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що позивач не обізнана стосовно постійного місце проживання чи перебування відповідача в Україні, натомість останній відомо, що ОСОБА_3 працює у Французькому інституті в Україні, що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Олеся Гончара, будинок 84. Під час апеляційного перегляду, дана на обставина була підтверджена представником позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_3 відповідно до вимог процесуального законодавства.

Пунктом 12 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до статті 9 Конституції Українита статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україна є учасницею Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року на підставі Закону України про приєднання до конвенції від 14 вересня 2006 року № 136-V.

Частина перша статті 15 даної конвенції визначає, що під час здійснення своєї юрисдикції органи Договірних Держав застосовують своє національне право.

Відповідно до статті 5 вищевказаної конвенції юрисдикція щодо застосування заходів, які спрямовані на захист дитини, належить судовим або адміністративним органам Договірної Держави звичайного місця проживання дитини; з урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, представник позивача надала пояснення стосовно місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зазначила, що останній проживає разом із матір'ю в Україні, в Шевченківському районі міста Києва.

Крім того, представник третьої особи зазначила, що умови проживання дитини обстежені за адресою: АДРЕСА_3, і є належними для малолітньої дитини.

З урахуванням наведеного, розгляд даної справи належить до юрисдикції судів України, оскільки звичайним місцем проживання малолітнього та його матері - позивача у справі, є місто Київ, Україна.

Частиною 2 статті 37 Віденської конвенції про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року передбачено, що члени адміністративно-технічного персоналу і члени їх сімей, що живуть разом з ними, користуються, якщо вони не є громадянами держави перебування або не проживають в ній постійно, привілеями та імунітетами, зазначеними в статтях 29 - 35, з цим винятком, що імунітет від цивільної та адміністративної юрисдикції держави перебування, зазначений у п. 1 ст. 31, не поширюються на дії, вчинені не при виконанні обов'язків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо наявності у відповідача дипломатичного імунітету від цивільної юрисдикції України, оскільки дипломатичний імунітет працівників дипломатичних установ має обмежених характер і не поширюється на сімейно-правові відносини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ГурськогоМихайла Ромуальдовича в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.Шахова