Номер провадження 2/229/104/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2017 року до Дружківського міського суду надійшла позовна заява позивач публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ Приватбанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14.01.2011 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30,00 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач, порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 28.02.2017 року складає 32583,72 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість та суму судового збору.

16 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить вказану в позові " 3100, 00 грн. -заборгованість за пенею та комісією" вважати "заборгованістю за пенею" та в додатку 2 "Розрахунок заборгованості за кредитним договором" просить вважати правильною фразу " в т.ч. нарахована пеня 3100,00 грн., нарахована комісія 0 грн.".

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року позовні вимоги банку були задоволені частково, вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 14 січня 2011 року в сумі 27455 грн. 92 коп., з яких : заборгованість за кредитом 2755,59 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 24700,33 гривень; та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1, не погодившись із вищезазначеним рішенням суду 02 вересня 2018 року подала заяву про перегляд заочного рішення, яка була прийнята судом до розгляду. Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду.

07 листопада 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість станом на 30.09.2018 року в сумі 117512,02 грн. з яких: 2755,59 грн. заборгованість за кредитом, 108384,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5572, 00 грн. штраф (процентна складова).

15 листопада 2018 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на заяву про перегляд заочного рішення, в якій заперечують проти заяви за наступних підстав.

ОСОБА_1 при оформленні кредиту в своїй заяві погодилась із тим, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною картою та ОСОБА_3 складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання договору приєднання (с. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовам та Тарифам.

Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Надали виписку з карткового рахунку, де прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат за допомогою кредитної карти «Універсальна».

Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (зазначеній в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій кредитній ставці, що не порушує його право на незмінність процентної ставки по наявній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 01.09.2014, 01.04.2015, але заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору. У разі нормалізації ситуації, банком буде розглядатись питання про зниження ставок.

20 листопада 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги відповідач ОСОБА_1 визнає частково. Підтвердила факт укладення договору між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» та отримання кредитної картки із встановленим кредитним лімітом.

Із розрахунком заборгованості, який наданий суду позивачем не згодна, за наступних підстав.

Стверджує, що з розрахунку заборгованості станом на 30.09.2018 року вбачається, що в графі «Сума погашення за наданим кредитом» за 26.07.2018 року зазначено «4700», а в графі «Сума комісії та пені за накопичувальним підсумком» за 30.06.2018 року зазначено «4700», а за 26.07.2018 року, зазначено «0». Тобто ніби-то, 30.06.2018 року в рахунок погашення за наданим кредитом, сплачено 4700,00 грн., які зараховано в рахунок погашення комісії та пені. Проте відповідач не сплачувала 4700 грн. в рахунок погашення наданого позивачем кредиту в липні місяці 2018 року. Останній платіж за кредитом здійснювала 26 липня 2014 року в сумі 100 грн., який свідчить лише про визнання певного періодичного платежу, а не про визнання загальної суми боргу.

Вважає, що з 01.09.2014 року, 01.04.2015 року позивачем збільшено процентну ставку за кредитом в односторонньому порядку неправомірно

Вимоги позивача про стягнення з неї пені 300,00 грн. та штрафів на суму 6072,00 грн. не визнає за наступних підстав. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, встановлено заборону щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають на території населених пунктів де проводилась антитерористична операція. Просить відмовити позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення з неї пені та штрафів в повному обсязі, оскільки вона є громадянкою України, зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого включено м.Дружківка Донецької області, та штрафні санкції нараховані за її кредитом після 14 квітня 2014 року.

Крім того вважає, що позивачем пропущений строк для звернення до суду із позовом, просить застосувати строк позовної давності.

29 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_4 надіслала на електронну адресу суду заперечення на заяву, а 04 грудня 2018 року відповідь на відзив, в яких не визнають доводи відповідача, викладені у відзиві з підстав викладених в раніше наданих ними заявах. До того ж повідомляють, що строк дії кредитної картки відповідача - до останнього дня листопада місяця 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 13.03.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. Надали суду довідку про строк дії картки відповідача, детальний витяг з рахунку та копії смс-повідомлень про збільшення процентної ставки за кредитом, які надсилались на телефон відповідача.

У судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5 не зявився, надав заяву із клопотанням про слухання справи за його відсутності. Наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Просила розглядати справу без неї, за участю її представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 до суду не прибула, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі та без участі відповідача на підставі вимог викладених у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд ухвалює рішення без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд дійшов до висновку про те, що за своєю формою та суттю кредитний договір, укладений між сторонами, є договором приєднання.

Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

21 травня 2018 року було затверджено статут АТ КБ "Приватбанк", відповідно до п.1.7 якого Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». 11 червня 2018 року статут погоджено Національним банком України.

Суд встановив, що відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 від 14 січня 2011 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір. В своїй заяві відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, а також тарифами складають між нею та банком договір. Про цей факт свідчить її підпис у заяві. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2800, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6, 120 т.1).

Також в цій анкеті-заяві відповідачка вказала, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку і згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона зобовязалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 6 зв.б. т.1).

Відповідач, укладаючи договір, погодилася з зазначеними в ньому умовами, оскільки анкета позичальника від 14 січня 2011 року підписана нею, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразила свою згоду.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» видає клієнту картку, її вид визначений у памятці /Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням яких ПРИВАТБАНК і клієнт укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві (а.с.24 зв.б. т.1).

Враховуючи, що датою отримання кредитної картки ОСОБА_1 є 14 січня 2011 року, на підставі пункту 2.1.1.2.1.2 Умов та правил надання банківських послуг датою укладання кредитного договору з відповідачем є дата отримання нею картки, тобто 14 січня 2011 року. В подальшому за допомогою цієї картки відповідачкою здійснювалось користування кредитними коштами(а.с.4-5,120-122 т.1).

Як видно з вказаної заяви, а також довідки про умови кредитування з використанням кредитки ОСОБА_1 видається кредитна картка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом з базовою процентною ставкою 2.5% на місяць на залишок заборгованості.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 8 березня 2010 року №СП-2010-256 передбачено, що позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених договором (а.с. 26 зв.б).

За пунктами 2.1.1.7.6. Умов при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.27 т.1).

Як вибачається із наданого позивачем розрахунку, станом на 30 вересня 2018 року заборгованість за кредитним договором б/н від 14 січня 2011 року складає 117512,02 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом 2755,59 гривень;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 108384,43 гривень;

- заборгованість за комісією та пенею 300,00 гривень,

- штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень;

- штраф (процентна складова) - 5572,00 гривень.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення вказаної заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що позивач виконав умови кредитного договору, надав відповідачу кредитні кошти, а остання свої зобовязання за кредитним договором не виконує і утворила зазначену заборгованість.

Представник відповідача ОСОБА_1 в попередніх судових засіданнях заявила клопотання про застосування строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України)

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, що вказаний на лицевій стороні карти включно. Позивач надав суду докази, що строк дії кредитної картки тривав до 30 листопада 2014 року (а.с.138 т.1). В судовому засіданні встановлено, що нової кредитної картки на новий строк, відповідач не отримувала. Судом зроблено висновок, що саме строк кредитування за кредитним договором, укладеним між сторонами діяв до 30 листопада 2014 року включно.

Банк предявив позов, направивши його за допомогою поштового відправлення, скориставшись послугою «Нова Пошта» 13 березня 2017 року. У цій справі встановлено, що останній платіж здійснено 25 травня 2014 року, дія картки закінчилась 30 листопада 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 13 березня 2017 року. Тобто, загальна позовна давність не пропущена, банк при зверненні до суду не пропустив строк позовної давності для захисту порушеного права. Тому суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, яка дорівнює три роки, тобто з 13 березня 2014 року по 13 березня 2017 року.

Судом установлено, шо відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої зобовязання за кредитним договором, укладеним між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», своєчасно не сплачувала проценти за користування кредитом та не погашала кредит.

Згідно розрахунку, який наданий суду позивачем, станом на 30 червня 2017 року ОСОБА_1 має перед ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором 117512,02 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 визнає повністю заборгованість за кредитом в сумі 2755, 59 грн. Таким чином суд дійшов до висновку, що заборгованість за кредитом 2755,59 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Що стосується стягнення процентів за користування кредитом, то суд вважає, що їх розмір, обрахований позивачем при поданні позову, є необґрунтовано завищений, виходячи з такого.

Як вибачається з розрахунку до вересня 2014 року банк застосовував до кредитних відносин з ОСОБА_1 проценту ставку у розмірі 30% річних.

В подальшому вказаний відсоток за користування кредитом збільшувався і періодично дорівнював : з 1 вересня 2014 року 34.8%, з 1 квітня 2015 року - 43.2 % (а.с.100-101 т.1).

Суд вважає, що застосування у спірних правовідносинах підвищеної процентної ставки щодо ОСОБА_1 є неправомірним, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, що затверджені наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 банк має право провадити зміну ОСОБА_3, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк повинен не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати позичальника, зокрема у виписці по Картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримує повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що позичальник приймає нові умови.

Відповідно до пункту1.1.3.1.9 вказаних Умов та правил банк зобовязаний не рідше одного разу на місяць способом, вказаним в заяві надавати отримувачу виписки про стан картрахунку та про проведені за останній місяць операцій по Картрахункам шляхом використання функцій СМС повідомлень через комплекс INTERNET-banking (ПРИВАТ 24).

Судом встановлено, що відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №906 СП 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року з 1 вересня 2014 року актуалізовані тарифи, зокрема по карті «Універсальна»: трати клієнтів з 01.09.2014 року 2.9%, трати клієнтів до1 вересня 2014 року 2.5%. По всім тратам, які здійснені до 1 вересня 2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам. З 1 жовтня 2014 року запроваджується ставку у 3.2% замість 2.5%.

З виписки по картрахунку ОСОБА_1 видно, що вона останній раз користувалась кредитними коштами 25 травня 2014 року, з 26 травня 2014 року кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює. Тому підстави для нарахування Банком їй збільшених процентів за користування кредитом з 1 вересня 2014 року відсутні (а.с. 251 зв.б. т.1). Зі сторони банку не надано також доказів підписання додаткової угоди між сторонами, про те, що відповідач по справі погодилась на підвищення відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За положеннями ст.1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (абз.1 ч.1); у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз.2 ч.1). Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України встановлює, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як було встановлено, цей строк 30 листопада 2014 року.

Зазначене узгоджується з правовою позицією ОСОБА_6 Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Таким чином, розмір процентів за користування кредитом слід визначати за станом на 30 листопада 2014 року

Суд має виходити із ставки, що мала місце на час припинення відповідачем виконання умов кредитного договору, тобто з 30,0% річних, або 2,5% на місяць.

Судом встановлено, що за період з 13 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року сплинуло 189 дні. Зважаючи на сальдо заборгованості за кредитом 2755,59 грн. станом на 26 травня 2014 року суд дійшов до висновку, що заборгованість по процентам за користування кредитом дорівнює в цей період:

2755, 59 грн. х (30 %: 365 дн.) х 189 дн. = 427,06 грн.

Саме така сума заборгованості за процентами за користування кредитом має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Згідно з розрахунком до суми заборгованості банк включив пеню, а також штраф - фіксовану частину та процентну складову.

Що стосується вимоги по сплату штрафних санкцій.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 штрафів в сумі 6072,00 грн. та пені в сумі 300,00 грн., банк посилався на те, що кредитним договором передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання грошового зобовязання за кредитним договором.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом із тим, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Згідно матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до пункту якого було включено м. Дружківка Донецької області.

На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, у м. Дружківка Донецької області.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вона має бути звільнена від сплати штрафних санкцій, а саме пені 300,00 грн., штрафів- 6072,00 грн., які нараховані позивачем після 14 квітня 2014 року.

Виходячи з цього, суд вважає, що нарахування позивачем пені та штрафів після 14 квітня 2014 року є безпідставним, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів за кредитним договором, нарахованих з 14 квітня 2014 року не підлягають задоволенню.

Судом установлено, що з боку позивача не було заявлено вимоги про стягнення з боржника 3 % річних та індексу інфляції, у відповідності до ст. 625 ЦК України, а тому згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не має права самостійно застосовувати зазначені способи захисту прав кредитора.

З врахуванням викладеного, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед ПАТ КБ "Приватбанк", станом на 30 листопада 2017 року складає 3665,92 грн., яка складається з: 2755,59 грн. - заборгованість за кредитом, 427,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

За наведених підстав та встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за кредитом, частково заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню на підставі статей 526, 554, 611, 1054 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1762,68 гривень.

Суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складає 3182,65 гривень. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 47,59 гривень, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: 84200, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (, р/р 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 14 січня 2011 року за період з 13 березня 2017 року по 30 листопада 2017 року у сумі 3182 ( три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 65 коп., а саме: заборгованість за кредитом 2755,59 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 427,06 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" () судовий збір у сумі 47 (сорок сім) грн. 59 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2019 року.

Суддя Є.В. Петров