ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1199/19Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/885/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

та сторін: представника позивачки ОСОБА_1 -

ОСОБА_2

представників відповідачів Сампари ОСОБА_3 .П.,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №598/1199/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2019 року, ухваленого суддею Левків А.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обгрунтування вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_8 , 24 грудня 1997 року вона звернулась до Збаразької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Спадкоємцями ще також були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які відмовились від прийняття спадщини. 17 січня 2018 року позивач, яка змінила своє прізвище та ім`я на « ОСОБА_11 », звернулась до Збаразької державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак їй було повідомлено, оскільки за її заявою про прийняття спадщини після смерті батька було помилково заведено спадкову справу № 296, яка була зареєстрована на прізвище « ОСОБА_12 » та 16 вересня 2004 року за заявою ОСОБА_5 , яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_13 було заведено спадкову справу після померлого ОСОБА_8 № 723 та було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Вважає, що видане свідоцтво є незаконним, оскільки вона спадщину після смерті батька прийняла, а ОСОБА_13 , від прийняття спадщини відмовилась. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 , померла і спадкоємцями даного житлового будинку є відповідачі по справі - її дочки, які мають намір оформити спадкові права після смерті матері.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2017 року позов задоволено.

Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 вересня 2004 року видане державним нотаріусом Збаразької державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 1805.

Стягнуто з ОСОБА_6 (жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 (жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_7 (жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП в користь ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 ) по 234 (двісті тридцять чотири) гривні з кожного сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог вказують на те, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначають, що 25.08.2008 року ОСОБА_1 вже зверталася з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційного посвідчення на житловий будинок, технічного паспорту на житловий будинок, та про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2008 року її позовну заяву було залишено без розгляду. 06.07.2018 року ОСОБА_1 подала аналогічну позовну заяву про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, який був предметом розгляду Збаразького районного суду Тернопільської області.

Таким чином, при розгляді даної справи суд безпідставно не застосував строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки зазначила, що апеляційна скарга є не обгрунтованою та не підлягає до задоволення, оскільки твердження апелянта не підтверджені жодним доказом. Суд вірно не задовольнив заяву відповідачів про застосування строків позовної давності, оскільки ними не доведено, що позивачка ОСОБА_1 в 2008 році зверталась до суду із аналогічним позовом щодо спадкового майна, а долучена відповідачами до справи копія позовної заяви не є оригіналом, тому не може бути належним та допустимим доказом.

В суді апеляційної інстанції представники відповідачів підтримали апеляційні скарги, зіславшись на доводи, викладені у апеляційних скаргах.

Представник позивачки апеляційну скаргу заперечила, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями померлого ОСОБА_8 були його дочки, позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 .

Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , подавши 24 грудня 1997 року до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.12).

З відповіді Збаразької державної нотаріальної контори від 14 вересня 2018 року вбачається, що 24 грудня 1997 року нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 296 за 1997 рік. 24 грудня 1997 року ОСОБА_15 подала заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 26 грудня 1997 року ОСОБА_9 подала заяву про те, що спадщину вона не прийняла та спадкувати не бажає. 26 грудня 1997 року ОСОБА_16 подала заяву про те, що спадщину прийняла, але спадкувати не бажає. Під час внесення спадкової справи, як архівної до спадкового реєстру, прізвище померлого було записано « ОСОБА_12 » замість правильного « ОСОБА_17 ».

16 вересня 2004 року після померлого ОСОБА_8 було відкрито спадкову справу №723 за 2004 рік за заявою ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_13 , якій було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.42). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 16 вересня 2004 року, спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_8 , а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , є його дочка ОСОБА_13 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 16 вересня 2004 року, спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_8 , а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , є його дочка ОСОБА_13 (а.с.10).

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2008 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_13 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційного посвідчення на житловий будинок, технічного паспорта на житловий будинок та про визнання прав власності на спадкове майно (а.с.48).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 померла, що підтверджується витягом з реєстру актів про смерть запис №150 ч.2 серія С книга 8 відділу реєстрації актів цивільного стану громадян м.Таранто Республіка Італія.

Після смерті ОСОБА_13 відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_13 є її доньки, відповідачки по справі, які прийняли спадщину.

З відповіді Збаразького нотаріального округу від 16.11.2018 року за №740/01-16 вбачається, що по спадковій справі №72/2017, яка відкрилась після померлої ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцями є ОСОБА_5 , 1974 р.н., яка прийняла спадщину в зазначений термін, ОСОБА_7 , 1989 р.н., яка прийняла спадщину шляхом прописки з померлою та ОСОБА_6 ,1980 р.н., яка прийняла спадщину в зазначений термін. Свідоцтво про право на спадщину по вищевказаній спадковій справі не видавалось.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, тому відсутні правові підстави для застосування норми частини четвертої статті 267 ЦК України.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх неповно з`ясувавши обставини справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті спадкоємцем ОСОБА_1 спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8 у передбачений законом строк, з видачею іншому спадкоємцю ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину, спадкові права позивачки порушуються, а тому на вимоги про оспорювання свідоцтва про право на спадщину поширюються загальний строк позовної давності.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, просили застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки ОСОБА_1 про порушення свого права було відомо з 2008 року з часу звернення позивачки до суду в 2008 році з позовом до ОСОБА_13 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційного посвідчення на житловий будинок, технічного паспорта на житловий будинок та про визнання прав власності на спадкове майно та ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2008 року було залишено без розгляду дану позовну заяву .

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи представника позивачки, що ОСОБА_1 не пропустила строки звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, оскільки в 2008 році вона зверталась з позовом до ОСОБА_13 стосовно іншого спадкового майна, яке належало померлому ОСОБА_8 , колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки позивачкою не представлено доказів про наявність спору стосовно іншого спадкового майна належного померлому станом на 2008 рік.

Так, 27 жовтня 2008 року суддею Збаразького районного суду відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_13 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційного посвідчення на житловий будинок, технічного паспорта на житловий будинок та про визнання прав власності на спадкове майно (а.с. 160) та ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2008 року дану позовну заяву було залишено без розгляду (а.с.48).

З матеріалів справи вбачається, що померлому ОСОБА_8 належав тільки житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

В заяві про прийняття спадщини від 24 грудня 1997 року позивачка зазначала, що померлому ОСОБА_8 належав житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Дане майно вона прийняла і просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 16 вересня 2004 року, ОСОБА_13 є спадкоємцем житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 (а.с.10).

Таким чином, на час звернення позивачки до суду в 2008 році з позовом до ОСОБА_13 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційного посвідчення на житловий будинок, технічного паспорта на житловий будинок та про визнання прав власності на спадкове майно існувало тільки спадкове майно, що належало померлому ОСОБА_8 за адресою по АДРЕСА_1 , відомості про будь яке інше майно в матеріалах справи відсутні та не представлені позивачкою.

Отже, позивачка про порушення своїх спадкових прав дізналася в 2008 році, оскільки звернулась до суду із відповідним позовом в 2008 році, який 19 грудня 2008 залишено без розгляду, в той час як за захистом свого порушеного права у цій справі звернулася до суду лише в 2018 році після сплину трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові із зазначених підстав.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає, доведеність позивачем факту порушення її спадкових прав внаслідок оформлення права власності на будинок після смерті спадкодавця на ОСОБА_13 а також те, що з 2008 року позивачу було відомо про порушення відповідачем її спадкових прав, про що свідчить факт звернення ОСОБА_1 з відповідним позовом до суду, який 19.12.2008 року залишено без розгляду, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду поза межами строку, встановленого ст.257 ЦК України (а саме, 10.07.18 року), відповідачем до винесення рішення заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 28 жовтня 2019 року.

Головуючий: Г.М. Шевчук

Судді : О.Я. Міщій

З.Є. Ткач