Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 414/1330/19
Провадження № 22-ц/810/782/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Єрмаков Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Ковальова В.М., в залі судових засідань Кремінського районного суду Луганської області в м. Кремінне

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулося до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона проживає у с. Кудряшівка Кремінського району Луганської області. У період з 2013 року по 2015 рік, під час збройного конфлікту з боку Російської Федерації, вона з ризиками для свого життя, з метою догляду, їздила до своєї мами ОСОБА_2 , яка за життя проживала у с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області.

Тому, вважає, що доглядаючи за мамою та проживаючи на тимчасово окуповані території, вона підпадає під захист Конвенції від 12 серпня 1949 року. Необхідність встановлення цього факту мотивує тим, що саме внаслідок агресії було порушено низку її прав і свобод, передбачених Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, Першим протоколом до цієї конвенції від 20 березня 1952 року, Протоколом № 4 до цієї конвенції від 16 вересня 1963 року, у зв`язку з чим їй заподіяно матеріальна та майнова шкода, тому просить встановити факт її вимушеного переселення у лютому 2015 року з окупованої території Луганської області внаслідок збройної агресії та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області.

Вказує, що встановлення цього факту їй необхідно з метою підтвердження статусу відповідно до норм Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» для її захисту.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 20 серпня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту вимушеного переселення з тимчасово окупованої території України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини Луганської області України відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник не має статусу внутрішньо переміщеної особи, має реєстрацію місця проживання у с. Кудряшівка Кремінського району Луганської області, що знаходиться на підконтрольній Україні території, тому неможливо встановити факт її переселення з зони проведення бойових дій на сході України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на факт збройної агресії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей та окупацію території Автономної Республіки Крим, просить суд скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме: встановити факт вимушеного переселення ОСОБА_1 у лютому 2015 року з окупованої території Луганської області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

У судове засідання учасники по справі не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що заявник з травня 1981 року зареєстрована та проживає в с. Кудряшівка Кремінського району, Луганської області.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно ст. 1 якого визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Положенням ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» встановлений правовий режим тимчасово окупованої території відповідно до якого на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

За нормою ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є єдиним документом, який повинен засвідчити місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 не має статусу внутрішньо переміщеної особи, має реєстрацію місця проживання у с. Кудряшівка Кремінського району Луганської області, що знаходиться на підконтрольній Україні території.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2019 року

Головуючий

Судді: