Справа № 462/5607/18 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1288/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Гедз Б.М. від 4 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович Алли Іванівни, неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2019 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович Алли Іванівни, неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Вказане рішення оскаржила позивачка ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким усунути ОСОБА_3 1932 р.н. від права спадкування за законом за померлим ОСОБА_8 . Вважає, що дане рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що судом не взято до уваги, покази дітей померлого та з незрозумілих підстав суд поставив під сумнів дані покази, керуючись лише тим, що вони є ідентичними та неповними, крім цього викладені під впливом матері, в якої з відповідачкою склались неприязні відносини. Вказує на те, що саме діти повідомили суд про те, що їх батько висловлював побажання розпорядитися майном на їх користь, зазначивши конкретний розподіл між ними. Про намір розпорядитися майном померлий повідомляв і свого колегу ОСОБА_9 , який дав пояснення суду про те, що ОСОБА_10 . ОСОБА_11 в грудні 2016 року звернувся до нього з проханням відвідати нотаріуса на предмет складання заповіту, що він і зробив. Зазначає, що в результаті звернення до нотаріуса С. Комар свідок повідомив ОСОБА_12 про те, які документи необхідно для складання заповіту, на що останній повідомив свідка про покращення свого самопочуття та сказав, що повернеться до даного питання пізніше. Вважає, що даним показам свідка ОСОБА_9 суд не дав оцінку хоча його покази повністю підтверджують покази дітей. Звертає увагу, що в судових засіданнях не з`ясовувалось питання причинного зв`язку між діями відповідача під час відвідування нотаріуса і погіршення фізичного стану. На цьому не наголошувала ані вона, а ні відповідач. Представлені докази про виклики бригад швидкої допомоги свідчать про факт неможливості померлого скористатися своїм правом на складання заповіту у подальшому. Таким чином, виходячи із обставин справи саме 16.02.2017 року був останнім днем коли померлий мав фізично можливість самостійно висловити свою волю щодо тексту заповіту. В наступні дні цього зробити він вже не міг. А отже саме дії відповідача призвели до неможливості складання заповіту. Цей факт судом теж не взято до уваги. Отже встановлені обставини справи підтверджують, що відповідачка умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт, і цим сприяла виникненню права на спадкування у неї у більшій частці (ніж обов`язкова частки), що у відповідності до ч.2 ст. 1224 ЦК України є підставою для усунення особи від права на спадкування.

В судове засідання окрім позивачки, її представника та представника відповідачки решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також і те, що інтереси відповідачки у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на підтримання скарги, представника відповідачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, апеляційної скарги та відзиву на неї, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 12, 178, 234, 81, 89, 234, ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 264, ЦПК України, ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 1216, 1233-1257, 1258, 1261, ч.ч. 1, 2 ст.1220, ч.2 ст. 1223 ЦК України, п.1, п.п. 1.6, 1.7 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. № 282/20595 та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок онкологічного захворювання помер ОСОБА_8 , 1952 р.н., що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_1 та копією довідки про причину смерті. Відтак, спадкоємцями за законом після його смерті є: дружина ОСОБА_1 , троє дітей: ОСОБА_5 , 2003 р.н., ОСОБА_6 , 2004 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н. і мати ОСОБА_3 , 1932 р.н., що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про шлюб. Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на наступне майно: житловий будинок в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка в с. Білогорща Зимноводівської АДРЕСА_2 Ради; АДРЕСА_3 ділянка в АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 с АДРЕСА_6 сільської ради; гаражний бокс в автогаражному кооперативі № АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 ; автомобіль «Форд транзит» (а.с.19, 20); автомобіль «Volkswagen passat», 1992 р.в.. Як на правову підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на ч. 2 ст. 1224 ЦК України, якою передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Суд зазначив, що пояснення позивача про те, що ОСОБА_8 виявив бажання оформити заповіт, що були неодноразові звернення нотаріуса та її чоловіка з проханням надати можливість їм поспілкуватися без присутності матері, що остання проігнорувала, категорично відмовилася виходити та продовжувала перебувати в кімнаті не є джерелом доказів, оскільки вона не висловила своєї згоди щодо її допиту як свідка в порядку ст. 234 ЦПК України. Аналізуючи показання неповнолітніх свідків, які є ідентичними, однак неповними в частині розпорядження батьком іншим майном, окрім будинку та двох земельних ділянок, суд розцінював їх як такі, що дані під впливом матері, в якої після смерті чоловіка ОСОБА_8 склалися неприязні відносини з відповідачем його матір`ю ОСОБА_3 з приводу спору в суді. І їхні показання щодо наміру батька розпорядитися майном саме таким чином не підтверджені іншими належними та допустимими доказами. Отже, з показань свідків та з поведінки померлого ОСОБА_8 під час перебування нотаріуса на виклику, суд зробив висновок, що ОСОБА_8 не мав дійсних намірів складати заповіт, що підтверджено як нотаріусом, яка зазначила, що розмову про заповіт ініціювала вона, крім того, коли позивач фіксувала виклик на дім, то казала, що таки вирішили довіреність оформити, свідок ОСОБА_3 підтвердила, що її син не думав про смерть, вірив, що лікування дасть позитивний результат і жодних розмов про заповіт чи розпорядження майном не вів, що і підтвердили свідки: ОСОБА_13 , з яким покійний не мав жодних розмов про майно, ОСОБА_14 , який підтвердив, що в грудні покійний став себе почувати краще і до розмов про розпорядження майном не повертався та свідок ОСОБА_15 , який також підтвердив про відсутність будь-яких розмов про майно з боку померлого. Разом з тим, з часу діагностування онкологічного захворювання, з березня 2016 року, до моменту смерті, тобто до 22.02.2017 р. ОСОБА_8 не вчиняв жодних дій щодо складення заповіту, що також є підтвердженням про відсутність дійсних намірів на розпорядження майном. Також, не є підставою для відмови у посвідченні нотаріусом заповіту відсутність у заповідача оригіналів правовстановлюючих документів на майно, оскільки від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Покликання позивача на те, що дії відповідача під час перебування нотаріуса на виклику призвели до погіршення стану здоров`я чоловіка, загострення захворювання, в зв`язку з чим змушені були щоденно викликати бригаду швидкої медичної допомоги, зокрема 05.02.2017 р., 06.02.2017 р., 18.02.2017 р., 20.02.2017 р., 22.02.2017 р. двічі не є доказами наявності причинного зв`язку між діями відповідача і викликами швидкої медичної допомоги. Натомість в суді підтверджено факт, що ОСОБА_3 мати ОСОБА_8 , будучи особою похилого віку, навпаки опікувалася сином, здійснювала за ним догляд, турбувалася про його стан здоров`я, що свідчить про добрі відносини між ними. Жоден із свідків не підтвердив, щоб померлий ставив мамі вимогу залишити його наодинці з нотаріусом, натомість, з показань свідка ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_8 бажав щоб мама залишалася в кімнаті. Разом з тим, з копії довіреності вбачається, що 16.02.2017 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. була посвідчена довіреність, якою ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в усіх органах, підприємствах, установах, організаціях з питань виготовлення та отримання будь-яких документів, в тому числі дублікатів правовстановлюючих документів щодо належного йому будь-якого нерухомого майна. Як нотаріус, так і інші свідки підтвердили, що посвідчення вказаної довіреності відбулося в присутності матері ОСОБА_8 , що є підтвердженням, що ОСОБА_3 не чинила жодних дій щодо умисного перешкоджання ОСОБА_8 у підписанні вказаного документу, будучи особою юридично необізнаною, якій 86 років та довідавшись про суть документу від покійного сина після його підписання. А з`ясування обставин щодо заповіту не є нотаріальною дією, не передбачена вищезгаданим Порядком та Законом і не могла слугувати підставою для відмови нотаріуса у складенні та нотаріальному посвідченні заповіту. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що у спадкодавця ОСОБА_8 були відсутні дійсні наміри щодо складення заповіту і суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів, що ОСОБА_3 вчиняла реальні дії щодо умисного перешкоджання спадкодавцю в цьому, а тому позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

7.09.2018р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович Алли Іванівни, неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у якому просила усунути ОСОБА_3 1932 р.н. від права на спадкування за законом за померлим ОСОБА_8 .

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 22.02.2017 р ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок онкологічного захворювання помер її чоловік ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилася спадщина на наступне майно: житловий будинок в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка в с. Білогорща Зимноводівської АДРЕСА_2 Ради; АДРЕСА_3 ділянка в АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 с АДРЕСА_6 сільської ради; гаражний бокс в автогаражному кооперативі № АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 ; автомобіль «Форд транзит»; автомобіль «Volkswagen passat», 1992 р.в. Спадкоємцями за законом після його смерті є: дружина, троє дітей: ОСОБА_5 , 2003 р.н., ОСОБА_6 , 2004 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н. і мати ОСОБА_3 , 1932 р.н., які в шестимісячний строк звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Позивач вважає, що мати померлого ОСОБА_3 не має права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 з огляду на такі обставини. Останні два місяці до смерті ОСОБА_8 був прикутий до ліжка, потребував стороннього догляду та допомоги, яку надавала вона, діти та в останній місяць його мати. За кілька тижнів до смерті чоловік виявив бажання розпорядитися власністю на користь дітей шляхом укладення договору дарування. Оскільки виявили відсутність правовстановлюючих документів, яку вона пов`язує з перебуванням відповідача в будинку, чоловік попросив звернутися до нотаріуса з метою оформлення довіреності на видачу дублікатів на її ім`я. Крім цього виявив бажання оформити заповіт. Вона звернулася до приватного нотаріуса Миронович А.І., яка підготувала довіреність і 16.02.2017 р. прибула на виклик на дім. Відповідач ОСОБА_3 дозволила своєму сину підписати довіреність, перед тим уважно ознайомившись з її змістом, але на прохання нотаріуса залишити її наодинці з сином з метою з`ясування його волі щодо заповіту відповіла категоричною відмовою та відмовилася вийти з кімнати, натомість підійшла до сина та перекрила доступ до нього. Неодноразові звернення нотаріуса та її чоловіка з проханням надати можливість їм поспілкуватися без її присутності, відповідач проігнорувала та продовжувала перебувати в кімнаті. В результаті дій відповідача нотаріус була змушена відмовитися від вчинення нотаріальної дії та її чоловік був позбавлений можливості скласти заповіт. Зазначає, що вищезазначені дії відповідача призвели до погіршення стану здоров`я чоловіка, загострення захворювання, в зв`язку з чим змушені були щоденно викликати бригаду швидкої медичної допомоги. Вважає, що своїми діями відповідач свідомо перешкоджала як померлому, так і нотаріусу скласти заповіт, тому на підставі ч. 2 ст. 1224 ЦК України не має права на спадкування після смерті її сина ОСОБА_8 .

Згідно з частиною другою статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Виходячи з аналізу цієї норми, слід вважати, що спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє умисні дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Незважаючи на те, що частина друга цієї статті прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і, як наслідок, про усунення спадкоємця від права на спадкування.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорено та не спростовано, ІНФОРМАЦІЯ_1 . внаслідок онкологічного захворювання помер ОСОБА_8 , 1952 р.н. (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та копія довідки про причину смерті а.с.5, 10).

Спадкоємцями за законом після його смерті є: дружина ОСОБА_1 (позивачка у справі), троє дітей: ОСОБА_5 , 2003 р.н., ОСОБА_6 , 2004 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н. (треті особи у справі) і мати ОСОБА_3 1932 р.н., (відповідачка у справі), що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.6-8, 11).

Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на наступне майно: житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.14); земельна ділянка в с. Білогорща Зимноводівської сільської Ради (а.с.18); земельна ділянка в с. Зимна Вода (а. АДРЕСА_9 ); земельна ділянка в с. Бережани Чишківської сільської ради (а.с.13); гаражний бокс в автогаражному кооперативі № АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 (а.с.17); автомобіль «Форд транзит» (а.с.19, 20); автомобіль «Volkswagen passat», 1992 р.в. (а.с.15).

Як вбачається із доводів позивачки, що відповідачкою не оспорювалось та не спростовано та підтвердили, також, і допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки, важко хворий ОСОБА_8 , у останні місяці життя намагався вирішити питання відчуження (дарування, розподілу) наявного у нього на праві власності майна, зокрема, між своїми дітьми. При цьому він та позивачка (його дружина) виявили відсутність у нього правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості. Після цього він вирішив відновити такі документи, однак зважаючи на неможливість особисто здійснювати такі дії через незадовільний стан здоров`я він вирішив вчинити довіреність на свою дружину, щоб вона мала можливість відновити такі документи (виготовити дублікати). Для цього до його помешкання 16.02.2017 року, була запрошена Приватний нотаріус Миронович А.І. Під час посвідчення довіреності були присутні інші особи, зокрема, мати ОСОБА_8 відповідачка у справі. Відповідачка намагалась брати активну участь у вчиненні нотаріальної дії та висловити свою думку з приводу подальших дій щодо майна. При цьому окрім безпосереднього посвідчення довіреності, для чого фактично і прибула нотаріус, нотаріус роз`яснювала ОСОБА_8 і можливість складення заповіту та порядок вчинення такого і можливі варіанти та наслідки цієї нотаріальної дії. У цьому, знову ж відстоюючи певну свою позицію з цього питання, намагалася брати участь відповідачка, мати ОСОБА_8

Через декілька днів після цього, а саме 22.02.2017 року, ОСОБА_8 помер.

Зважаючи на вказане слід вважати, що немає жодних підстав вважати, що відповідачка, мати ОСОБА_8 умисно, маючи корисливий мотив, намагалась перешкодити своєму синові скласти заповіт і цим сприяти збільшенню її частки у спадщині.

Дійсно мати ОСОБА_8 брала участь у вчиненні ним нотаріальної дії, однак такою нотаріальною дією була посвідчення довіреності на користь дружини ОСОБА_8 для виготовлення нею правовстановлюючих документів.

Намагання матері висловити свою думку під час консультацій ОСОБА_8 з нотаріусом з приводу заповіту, а також і про подальшу долю будинку, що належав на праві власності ОСОБА_8 не слід вважати діями що умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт. Так, жодних доводів про те, що ОСОБА_8 категорично був налаштований скласти заповіт, зокрема 16.02.2017 року чи у будь-який інший день, жоден із учасників, зокрема, і позивачка справи, не навів. Про це не вказали і свідки.

Про те, що ОСОБА_8 обговорював таку можливість, як і інші варіанти відчуження свого майна дійсно стверджували учасники справ та свідки. Однак висловлення своєї думки (позиції) під час обговорень ОСОБА_8 , зокрема, з нотаріусом, його матір`ю не слід вважати умисними діями, які спрямовані на перешкоджання скласти заповіт. При цьому обґрунтованих доводів про те, що ОСОБА_8 намагався уникнути думки матері під час обговорень чи просив її залишити його з нотаріусом чи з будь-ким іншим наодинці, позивачка не навела та такі відповідно доказами не підтверджені. Відповідно мати перебувала у приміщенні з ОСОБА_8 та нотаріусом з волі ОСОБА_8 , який слід вважати, якщо можливо і прямо не бажав, однак допускав її участь у таких обговореннях. Протилежного цьому не доведено.

Враховуючи вказане, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 з корисливих мотивів перешкоджала померлому скласти заповіт, тому положення ст.1224 ЦК України до відповідачки застосовані бути не можуть.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 4 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра