Номер провадження: 22-ц/813/1415/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/10966/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

- відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою адвоката Бикова Григорія Євгеновича - представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси області, ухвалене у складі судді Бойчука А.Ю. о 13 годині 10 хвилині 15 березня 2018 року,

встановив:

У червні 2017 р. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - Банк)звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/13-2.06/631 в сумі - 280 754,53 гривень та судові витрати.

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 08.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії 2007/13-2.06/631 (далі - Кредитний договір). Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК».

Відповідно до п.1.1. кредитного договору Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі - 20 000,00 дол. США.

У порушення умов Договору позичальник - ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, у результаті чого, станом на 28.02.2017 року має прострочену заборгованість у розмірі 280 754,53 грн., у зв`язку із чим Банк змушений звернутися до суду (Т. 1, а. с. 2 - 4 зворотна сторона).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2018 р. вищезазначений позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в сумі - 280 754,53 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник порушила умови кредитного договору з повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, спростовуються наявними у справі доказами (Т. 1, а. с. 224 - 227).

Адвокат Биков Г.Є. - представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову Банку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що йому незрозуміло, якими доказами керувався суд, задовольняючи позов. Розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки до нього не додано первинних бухгалтерських документів обліку, не підтверджено повноваження особи, яка його підписала. Порушено принцип диспозитивності, оскільки не був ознайомлений з відповіддю на відзив. Порушено його права як слабкої сторони договору. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань представника відповідачки про витребування доказів та призначення по справі судової економічної експертизи.

Під час розгляду справи Одеським апеляційним судом учасники справи у судові засідання, призначені на 18 квітня та 11 липня 2019 року, не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причин неявки суду не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Банк у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що відповідачкою не надано жодного доказу (квитанції, платіжного доручення тощо), який не був врахований при складені Банком розрахунку заборгованості. Відповідачка мала достатньо часу замовити експертний висновок на підставі наявних у справі доказів. Посилаючись на певні обставини, що стосуються суті спору, недостатньо висловити свою незгоду з тією чи іншою обставиною, оскільки законодавець покладає обов`язок надати докази на підтвердження таких обставин, що у свою чергу забезпечує принцип змагальності сторін у процесі, а також гарантує їх рівність. При цьому Банк посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.04.2018 р. у справі № 61-12685св12. Банк вважає, що дії відповідачки направлені не на встановлення дійсних обставин по справі, а є лише інструментом затягування розгляду справи.

У відповіді на відзив адвокат Грицак К.В. - представник ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачка зверталася у липні 2107 р. до відповідного відділення Банку з проханням надати засвідчені копії кредитного договору та усіх додаткових угод до нього. Відповіді вона не отримала. Не було отримано відповіді і на адвокатський запит до Банку. Суд безпідставно відмовив у витребуванні доказів. Висновок експерта не було замовлено, оскільки відповідачка не мала доступу до кредитної справи. У зв`язку з відсутністю повного обсягу матеріалів для проведення експертного дослідження не вважає за доцільне проведення експертного дослідження на замовлення відповідачки. Відзив на апеляційну скаргу надано Банком з пропуском встановленого строку, підписаний не уповноваженою особою.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову Банку. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 192, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 611, 627, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлено, що 08.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/13-2.06/631.

Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі - 20 000,00 доларів США. Надання кредиту здійснюється окремими частинами, зі сплатою - 13,3% річних та комісій, у розмірі та порядку, визначеному в Договорі. З кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту - 07 жовтня 2022 року.

Банк виконав вимоги укладеного між ним та відповідачкою кредитного договору та надав останній кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені.

У забезпечення виконання умов Кредитного договору, між позивачем та відповідачкою було укладено Іпотечний договір, за умовами якого позичальник передав в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею - 61,9 кв. м., житловою площею - 29,2 кв. м., відображених у технічному паспорті від 21.09.2017 року, що знаходиться на 19 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю - 294 578,00 грн..

У порушення умов Договору позичальник - ОСОБА_1 своїх зобов`язань належним чином не виконала, у результаті чого станом на 28.02.2017 року має прострочену заборгованість у розмірі - 280 754,53 грн., а саме: - сума заборгованості за кредитом - 189 926,97 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 72 635,90 грн.; - розмір інфляційних витрат за кредитом - 9691,55 грн.; - розмір інфляційних витрат за відсотками - 8 500,11 грн.. Розмір заборгованості підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували складений Банком розрахунок заборгованості відповідачка суду не надала.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.07.2019 рокуклопотання адвоката Бикова Г.Є. - представника ОСОБА_1 про призначення судової економічної експертизи залишено без задоволення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щоапелянт не надав жодного належного та допустимого доказу як у суді першої, так і апеляційної інстанцій на підтвердження своїх сумнівів. Апелянт не був позбавлений можливості з усунення своїх сумнівів та на підтвердження своїх заперечень щодо невірного визначення розміру заборгованості замовити проведення експертного дослідження та складення відповідного висновку експерта (ч. 3 ст. 103 ЦПК України). У разі визнання такого висновку експерта необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумнів в його правильності, судом могла бути призначена повторна експертиза (ч. 2 ст. 113 ЦПК України).

Матеріали справи не містять жодного доказу щодо звернення апелянта до експерта з приводу проведення відповідного експертного дослідження. Не надані такі докази і апеляційному суду.

Колегія суддів також прийняла до уваги процесуальну поведінку сторони відповідачки. Розгляд справи призначався на 18 квітня та 11 липня 2019 року. Поштове повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_1 двічі повернулося до апеляційного суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання». Адвокат Биков Г.Є. - представник ОСОБА_1 двічі був належним чином повідомлений про розгляд справи. У судові засідання ні відповідачка, ні її представник не з`явилися. Жодних заяв та клопотань від них до апеляційного суду не надійшло.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про зловживання відповідачкою своїми процесуальними правами та обов`язками щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, намагання апелянта затягнути розгляд справи.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Оскільки, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вищевказані зобов`язання за кредитним договором не виконала, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову Банку про стягнення заборгованості.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про незрозумілість, якими доказами керувався суд, задовольняючи позов, розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки до нього не додано первинних бухгалтерських документів обліку, не підтверджено повноваження особи, яка його підписала, оскільки жодного іншого доказу щодо сплати кредиту, розміру заборгованості за кредитом апелянтом не надано.

Доводи апелянта про порушення принципу диспозитивності, оскільки не був ознайомлений з відповіддю на відзив, порушено його права як слабкої сторони договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не зазначено до яких порушень прав позичальника це призвело, як це впливає на розгляд справи по суті, з врахуванням того, що апелянт не позбавлений можливості доведення своєї позиції в апеляційному суді.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Бикова Г.Є. - представника ОСОБА_1 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів адвоката Бикова Г.Є. - представника ОСОБА_1 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бикова Григорія Євгеновича - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси області від 15 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе