Справа № 316/1747/18
Провадження № 2-о/316/3/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі

головуючого судді: Куценко М.О.,

за участі секретаря судового засідання: Рябухи О.В.,

заявник ОСОБА_1, представник заявника адвокат ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Енергодар Запорізької області в порядку окремого провадження цивільну справу №316/1747/18 провадження №2-о/316/3/19 за заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник в особі представника адвоката ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт батьківства ОСОБА_6, який помер 04.9.2018 року, відносно дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування вимог, заявником зазначено, що з 1989 року ОСОБА_3 проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 Івановичем.23.01.1992 року в них народилась дочка ОСОБА_3 (прізвище змінено на ОСОБА_1 після укладення шлюбу) ОСОБА_8. Батько ОСОБА_7 визнав доньку заявницю по справі, але у звязку з особистими обставинами (на той час відносно нього тривало досудове слідство) не мав часу та можливості звернутись до органів ВРАЦС за реєстрацією свого батьківства відносно дочки.

У звязку з даною обставиною мати заявниці самостійно звернулась до органів ВРАЦС стосовно реєстрації факту народження дочки і в свідоцтві про народження дитини відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України - зі слів матері. Батьком заявниці вказано «Вітченко Миколу Івановича», тобто прізвище заявниці «Вітченко» як в матері, а імя та по батькові вказане - біологічного батька. Але не дивлячись на це всім було відомо, що насправді батьком заявниці був ОСОБА_7.

Коли заявниці виповнилося 8 місяців, її батька було засуджено до позбавлення волі за вбивство. Під час відбування покарання в місцях позбавлення волі (понад шість років), батько заявниці не переставав писати листи, надсилав листівки з привітанням на день народження, Новий рік тощо.

Коли заявниці виповнилося 7 років батько повернувся з вязниці, і відразу приїхав до них з мамою в с. Семенівку Пологівського району Запорізької області. Однією сімєю сторони прожили близько шести місяців. Згодом відносини між батьками заявниці зіпсувались, і батько зібравши свої речі виїхав до м. Енергодар. Після цього звязок між сторонами було практично втрачено. Заявниця по справі знала, що в неї є батько і памятала його, він та його мати - бабуся заявниці ОСОБА_4 інколи телефонували її матері цікавився життям заявниці.

04.09.2018 року батько заявниці ОСОБА_7 помер.

Заявниця про смерть батька дізналась від колишньої співмешканки батька ОСОБА_9, лише 09.09.2018 року, тобто на наступний день після його поховання, і відразу приїхала до м. Енергодар на кладовище до батька.

Після смерті батька заявниці відкрилася спадщина, у вигляді квартири, яка належала померлому на підставі договору дарування від 04.12.2012 року, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та відповідно до якого, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - йому подарувала його мати ОСОБА_4. Інших спадкоємців окрім заявниці та матері померлого немає, спір про право відсутній.

На дату звернення до суду заявниця фактично вступила в управління спадковим майном разом з бабусею проживає в даній квартирі батька, сплачує квартплату, комунальні платежі, займається доглядом бабусі.

Але для звернення до нотаріуса за відкриттям спадкової справи заявниці необхідно встановити факт батьківства померлого відносно неї.

Заявник та її представник адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_3, яка є матірю заявниці, проти задоволення заяви не заперечувала, та у судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_7, батьком заявниці вона познайомилася у м. Запоріжжя, де вона працювала на заводі та вони почали зустрічатися. Мешкали разом, часто їздили до її матері. Згодом вони почали мешкати однією сімєю без реєстрації шлюбу у її матері в селі. Микола побився із сусідом та його увязнили на 7 років. Коли він відбував покарання, то писав їй листи та цікавився дитиною, а вона надсилала йому фото дитини. Микола не зміг записати себе батьком дитини, оскільки він на той час вже відбував покарання. За 3 дні до пологів, він приїхав до пологового будинку, привіз коляску, великий торт та квіти. Після відбуття покарання, ОСОБА_7 прийшов до своєї матері у м. Енергодар та написав їй листа. Вона запропонувала йому проживати у її бабусі у м. Запоріжжя, та він погодився. Але прожили вони разом 3 місяці, та у 2000 році, після того, як ОСОБА_7 побив її, вони розсталися. Після цього випадку, вона не знала де ОСОБА_7, та що з ним.

Заінтересована особа ОСОБА_4, яка є матірю померлого ОСОБА_6, надала письмову заяву, в якій просила справу слухати без її участі, вимоги своєї онуки про визнання батьківства підтримує, просить їх задовольнити (а.с.92).

Заінтересована особа приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_5, причини неявки не повідомила.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що мешкала із ОСОБА_7 разом без реєстрації шлюбу, до його смерті. Познайомилися вони у 2009 році. Він завжди згадував свою сімю, доньку ОСОБА_8. Два роки тому, вона відшукала ОСОБА_8 у соціальній мережі та зробила її фото. ОСОБА_7 завжди ходив з її фото та всім розповідав про онуків. Після смерті ОСОБА_6 вона одразу написала у соціальній мережі його донці ОСОБА_8, але вона пізно вийшла на звязок. Інших дітей у ОСОБА_6 не було.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_10, яка пояснила, що ОСОБА_6, прізвища вона його не знає, був її сусідом. Про його доньку ОСОБА_8, вона дізналася від самого ОСОБА_6, коли він побачив її з онуками, то сказав, що також має онуків. Марина мешкає у їхньому підїзді з бабусею та дітьми з осені 2018 року.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_11, яка пояснила, що була сусідкою ОСОБА_6, завжди з ним спілкувалася. Одного разу до неї приїхали онуки, та він побачивши їх, сказав, що також має доньку та онуків, але з матірю доньки, вони шлюб не зареєстрували. Марину стала зустрічати у підїзді після похорон ОСОБА_6. Коли їхала з нею у ліфті, вона сказала, що є донькою ОСОБА_6. Марина мешкає у їхньому підїзді з бабусею та дітьми з осені 2018 року.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_12, яка пояснила, що є подругою ОСОБА_3, та зазначила, що побачила її перший раз з ОСОБА_6 у листопаді 1989 року. Вони проживали разом у селі. Вона дізналася про вагітність ОСОБА_3 від ОСОБА_6, коли та була на 3 місяці вагітності. Вони з ОСОБА_6 дуже хотіли дітей. Після народження дитини, ОСОБА_3 проживала у селі з матірю, батько дитини зявлявся та купував деякі речі. Після відбування покарання, ОСОБА_6 став мешкати з ОСОБА_3 та дитину визнавав. Проте прожили вони не довго, та він поїхав з села.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1989 року проживала із ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

23.01.1992 року ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_13 (а.с.6) заявницю по справі, яка після укладення шлюбу 14.08.2010 року змінила прізвище з «Вітченко» на «Троценко» (а.с.13).

У звязку з тим, що після народження дитини, її батько ОСОБА_7 відбував покарання та не мав можливості зареєструвати своє батьківство відносно доньки, тому інформацію про батька дитини в актовий запис про народження внесено зі слів матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.12, 12 зворот.).

Хоча ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і не зареєстрували шлюб, а згодом взагалі припинили стосунки, ОСОБА_7 та його сімя визнавали ОСОБА_13, та вважали її його донькою, що підтверджується відповідними листами, в яких до ОСОБА_1, звертаються та називають її «донька» та «онука» (а.с.91).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_3 мала стосунки з ОСОБА_7 та народила від нього дитину, а свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_7 за життя визнавав ОСОБА_1, називав її донькою, а її дітей онуками.

Крім того, в матеріалах справи наявний експертний висновок від 07.03.2019 року про біологічну спорідненість, відповідно до якого був проведений генетичний аналіз з метою визначення того, чи являється ОСОБА_4 біологічною бабусею ОСОБА_1. Згідно з даним висновком, вірогідність спорідненості складає 98,7887% (а.с.89).

ОСОБА_7 04.09.2018 року помер (а.с.7).

Після його смерті серед його рідних лишились тільки мати - ОСОБА_4, яка визнає заявницю своєю онукою.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому враховується дата народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після 1 січня 2004 року, факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не зазначена батьком дитини (запис про батька відсутній або здійснено за вказівкою матері), і можуть бути подані матір'ю, опікуном, піклувальником дитини чи нею самою після досягнення повноліття.

Згідно ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений самою дитиною, яка досягла повноліття.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 ст.135 СК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

В п. 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_7 є біологічним батьком ОСОБА_1 та задовольняє вимоги заявника.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4,13,141,263,265,293,315 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про встановлення факту батьківства задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець: ІНФОРМАЦІЯ_3 Україна, місце реєстрації АДРЕСА_2 Україна, який помер 04 вересня 2018 року, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, уродженки: ІНФОРМАЦІЯ_5 Україна.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко