Номер провадження: 22-ц/813/3250/19
Номер справи місцевого суду: 522/6541/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» - адвоката Бланковської Галини Олександрівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року представник Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом за Договором на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 від 21.01.2003 року за період з 02.07.2012 року по 06.04.2018 року у розмірі 10 227 доларів США 48 центів США, мотивовуючи це тим, що 21 січня 2003 року між Акціонерним Комерційним Банком «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях якого, виступає ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184. Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 02.07.2012 року по справі № 2-4353/11 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 73 111,74 гривні. У зв`язку з тим, що відповідач вчасно не виконав рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.07.2012 року, станом на 05 квітня 2018 року утворилася заборгованість за відсотками, яка за період з 02.07.2012 року по 06.04.2018 року складає 10 227 доларів США 48 центів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» - адвокат Бланковська Галина Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що:

- 21 січня 2003 року між Акціонерним Комерційним Банком «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях якого, виступає ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 із наступними Додатковими угодами № 1 від 13.02.2003 року, № 2 від 13.02.2004 року, № 3 від 19.04.2005 року, № 4 від 11.02.2006 року, № 1 від 16.11.2007 року, № 4 від 04.06.2008 року з Додатком № 1 (правила користування платіжною карткою), Додатком № 2 (Тарифи ОАО «МТБ» на послуги, які надаються фізичним особам), Додатком № 3 (Розписка-попередження про Інтернет-транзакції), Додатком (Анкета - Заява на надання кредитного ліміту);

- рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 02.07.2012 року по справі № 2-4353/11 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за Додатковою Угодою № 4 від 04.06.2008 року до Договору на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 від 21.01.2003 року у розмірі 73 111,74 гривні;

- 03.04.2018 року відповідачем у повному обсязі виконано рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.07.2012 року по справі № 2-4353/11 шляхом сплати 73 111,74 грн. на рахунок ПАТ «МТБ БАНК», що підтверджується квитанцією № QS1709101 від 03.04.2018 року;

- згідно з розрахунком представленим ПАТ «МТБ БАНК» заборгованість по процентам, нарахованим за час виконання рішення суду у зв`язку зі стягнутою за кредитним договором заборгованістю з часу ухвалення судового рішення 02.07.2012 року до часу фактичного погашення заборгованості 04.04.2018 року складає 10 227,48 доларів США. При цьому алгоритму та механізму нарахування процентів в сумі 10 227,48 доларів США у розрахунку не наведено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за період після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за Додатковою Угодою № 4 від 04.06.2008 року до Договору на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 від 21.01.2003 року у розмірі 73 111,74 гривні, суд першої інстанції виходив з того, що наданий представником позивача розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1184 від 21.01.2003 року станом на 06.04.2018 року не відповідає вимогам достовірності в розумінні ст. 79 ЦПК України. Одночасно суд в оскаржуваному рішенні послався, як на додаткову підставу відмови у позові, на сплив позовної давності про яку заявлено стороною.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може, виходячи з такого.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв`язку з невиконанням умов Додаткової Угоди № 4 від 04.06.2008 року до Договору на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 від 21.01.2003 року, рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 02.07.2012 року, яке в цій частині залишено без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у загальному розмірі 73 111,74 гривні, еквівалент 9 153,04 доларів США, в тому числі: тіло кредиту 49 932,95 (еквівалент 6 251,23 доларів США); процентів за користування кредитними коштами 23 178,79 грн. (еквівалент 2 901,81 доларів США), яке фактично виконано боржником 03.04.2018 року перерахуванням 73 111,74 гривень одним платежем на рахунок стягувача (а. с. 19-21; 91).

Таким чином, кредитор реалізував своє право і стягнув в судовому порядку весь залишок заборгованості по кредиту за Додатковою Угодою № 4 від 04.06.2008 року до Договору на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 від 21.01.2003 року у розмірі 49 932,95 (еквівалент 6 251,23 доларів США) станом на 14.02.2012 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач мотивує заявлені вимоги про стягнення процентів тим, що після ухвалення судового рішення, яке набрало чинності, боржник фактично виконав його лише 03.04.2018 року і весь час з 2012 року до 03.04.2018 року продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді тієї заборгованості, яка була стягнута з нього рішенням суду від 02.07.2012 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді зобов`язання боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012).

Однак у разі, якщо у договорі не встановлений розмір процентів, що мають стягуватися після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, то застосуванню підлягає розмір процентів передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України - 3% річних, що в будь-якому випадку передбачає обґрунтування позивачем заявлених позовних вимог з посиланням на дану норму.

Як вбачається зі змісту заявленого позову вимоги про стягнення процентів після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, позивач обґрунтовував нормою, що міститься у ч,2 ст. 625 ЦК України, посилаючись при цьому також на Постанову Верховного Суду у справі № 477/281/15-4 від 28.02,2018 року, як на приклад застосування такої правової позиції.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні заявлених вимог про стягнення процентів. Неспроможність розрахунку через не наведення у ньому механізму та алгоритму розрахованої позивачем суми процентів, є підставою для відмови у позові лише у разі неможливості здійснити власний розрахунок через його складність і необхідність застосування спеціальних знань та відмові позивача забезпечити здійснення розрахунку заборгованості або власними силами або залученням експерта в порядку ст. 106 ЦПК України чи надання клопотання про призначення судової експертизи.

В даному випадку умовами Додаткової Угоди № 4 від 04.06.2008 року до Договору на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 від 21.01.2003 року та самим Договором не передбачений розмір процентів, що підлягає застосуванню після спливу строку кредитування або після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене застосуванню підлягає розмір процентів передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України, а саме - 3% річних.

Період нарахування, заявлений позивачем становить з 02.07.2012 року до 06.04.2018 року, проте, з матеріалів справи вбачається, що фактично позивач виконав рішення 03.04.2018 року. Тому стягненню підлягають проценти в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України - 3% від заборгованості, стягнутої судом за період з 02.07.2012 року до 04.04.2018 року. При цьому оскільки кредит був валютним, 3% річних розраховуються саме від еквіваленту іноземної валюти, зазначений у резолютивній частині рішення суду від 02.07.2012 року - 9153,04 доларів США. Тобто стягненню підлягають проценти у розмірі 1582,09 доларів США (9153,04*3% річних). В решті заявлених вимог - 8 645,44 доларів США у вигляді різниці від процентів наведених у розрахунку - 10 227,48 доларів США та процентів розрахованих апеляційним судом - 1582,09 доларів США слід відмовити.

Таким чином вимоги в частині розміру процентів за процентною ставкою передбаченою ч.2 ст.625 ЦК України - 3% з суми заборгованості, яка визначена рішенням суду - 9153,04 доларів США, що за період з 02.07.2012 року до 04.04.2018 року становить 1582,09 доларів США є обґрунтованими, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за весь час невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду.

Крім того, як вже зазначалося, відповідачем до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті, заявлено про застосування позовної давності. Суд першої інстанції відмовляючи у позові по суті в якості додаткової підстави для відмови у позові послався також і на пропуску позовної давності.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом стст.256, 267 ЦК України, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Оскільки позовна давність є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову і може застосуватися за заявою сторони лише до обґрунтованих вимог, застосування судом першої інстанції позовної давності в якості додаткової підстави відмови у позові до необґрунтованих вимог не може вважатися таким, що відповідає закону.

Відносно тієї частини позовних вимог, які згідно з даною постановою задоволені апеляційним судом, як такі, що є обґрунтованими - 1 582,09 доларів США, то судова колегія звертає увагу на неспроможність заяви відповідача про застосування позовної давності, оскільки заборгованість була фактично перерахована боржником на рахунок стягувача одним платежом 03.04.2018 року, внаслідок чого у ПАТ «МТБ Банк» саме після фактичного виконання рішення суду боржником виникло право на отримання від боржника процентів, в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України.

До суду за захистом порушеного права щодо сплати процентів за несвоєчасне виконання рішення суду за весь час невиконання рішення суду, банк звернувся вже 16.04.2018 року.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦІЖ України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, банк при поданні позову до суду сплатив судовий збір 3 998, 93 грн., а за подання апеляційної скарги - 5 998, 39 грн., а всього 9 997,32 грн.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що апеляційним судом з заявлених вимог 10 227, 48 доларів США задоволено вимог на суму 1582,09 доларів США, що становить 15,5%, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, тобто 15,5 % від сплаченого судового збору взагалі 9 997,32 грн., що становить 1549 грн. 58 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» - адвоката Бланковської Галини Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» заборгованість за відсотками за користування кредитом за Договором на обслуговування міжнародної платіжної картки № 1184 від 21.01.2003 року за період з 02.07.2012 року по 04.04.2018 року у розмірі 1582 доларів США 09 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» судові витрати у розмірі 1 549 грн. 58 коп. за подачу позову та апеляційної скарги до суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 29.10.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова