Провадження №2/760/3108/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді- Усатової І.А.,
за участю секретаря - Омелько Г.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд -
Позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» 11.05.2019 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 29 780, 75 грн. та витрати по оплату судового збору в розмірі 1921,00 грн.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» посилається на наступне.
12 грудня 2016 року ПАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 було укладено поліс № АК/0747537 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 .
26 грудня 2016 року в с. Крюківщина Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Toyota» , д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
Відповідно до постанови судді Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1
17 жовтня 2017 року до АТ «Просто страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 67 604, 15 грн. звернулося ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».
Відповідно до звіту №022/17 від 30 січня 2017 року було визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка становить 60 071, 51 грн. а відповідно до рахунку фактури №А-000011036 від 14.01.2017 було встановлено, що вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу становить 67 604, 15 грн.
Таким чином, фактичні витрати АТ «Просто страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 59 561, 51 грн.
Відповідно до п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу».
Таким чином, на думку позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати АТ «Просто Страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 29 780, 75 грн. та судовий збір в розмірі 1 762, 00 грн.
Ухвалою судді від 09.07.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою суду від 21.02.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якого позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року ПАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 було укладено поліс № АК/0747537 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 .
26.12.2016 о 22 год. 40 хв., в селі Крюківщина Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, зокрема: автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 ., під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
Постановою судді Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 13.02.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Як свідчать матеріали справи, внаслідок ДТП, що мала місце 26.12.2016 о 22 год. 40 хв., в селі Крюківщина Київської області, автомобіль марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , отримав механічні пошкодження.
Вбачається, що 17.10.2017 до АТ «Просто Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 67 604,15 грн. звернулося ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»
Відповідно до звіту №022/17 від 30 січня 2017 року було визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка становить 60 071, 51 грн. а відповідно до рахунку фактури №А-000011036 від 14.01.2017 було встановлено, що вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу становить 67 604, 15 грн.
Відповідно до платіжного доручення № 305328 від 06.02.2017 ПрАТ «Страховав компанія «АХА Страхування» сплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 67 604, 15 грн.
Встановлено, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» набуло правової вимоги до особи, відповідної за завдані збитки. А оскільки цивільна відповідальність водія «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , була забезпечена відповідного Полісу № АК/ НОМЕР_3 , ПАТ «Просто страхування» на підставі страхового акту № 118147 від 08.11.2017, прийняте рішення про виплату страхового відшкодування ПрАТ`Страхова компанія «АХА Страхування» в розмірі 59 561, 51 грн.
Відповідно до розрахунку позивача, ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати йому затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 29 780, 75 грн., на що суд зазначає наступне.
Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.
При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 38-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Відповідно до п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованими доводи позивача в обґрунтування права регресної вимоги до відповідача за вказаних вище обставин.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано.
Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази на спростування розміру завданої шкоди.
Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 29 780, 75 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з цього, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 16, 22, 979, 980, 993,1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,-
Позов Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Усатова