Справа № 211/5201/19
Провадження № 2/211/2052/19
05 листопада 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації за місцем проживання, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачка не мешкає за вказаною адресою з жовтня 2009, особистих її речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, що значно погіршує його матеріальний стан як власника житла.
Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 05 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 надав заяви про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, відзиву не подала.
Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 1994 р. є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4 - копія договору).
У вказаній квартирі, згідно довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби від 20.08.2019 р., зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с. 7), яка, за даними акту про фактичне проживання квартирі, складеного 21 серпня 2019 року мешканцями квартир АДРЕСА_3 та затвердженого майстром дільниці ТОВ «Житлосервіс-КР», не проживає з жовтня 2009 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідач є колишньою дружиною позивача, шлюб між якими розірвано 22 вересня 2018 року (а.с. 5 - копія свідоцтва), тобто колишнім членом сім`ї власника житла.
Аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідач вселилась у спірну квартиру як член сім`ї власника житлового помешкання і набула право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивач є власником спірної житлової квартири.
Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК (постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 р. по справі №243/7004/17-ц та від 14 серпня 2019 р. по справі №702/101/18).
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.
В частині заявленої вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зі змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317,319,391,406 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП суду невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 05 листопада 2019 року
Суддя Д.М.Ніколенко