Справа № 2-о-80/2006
Провадження № 22-ц/801/2093/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В.М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуСправа № 2-о-80/2006м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Човганюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 червня 2006 року, у цивільній справі за заявою засновника і власника приватного орендного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Колос» ОСОБА_1 про встановлення факту законного набуття права приватної власності на майно і тварин,

в с т а н о в и в:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту законного набуття права приватної власності на майно і тварин, мотивуючи тим, що в зв`язку з реорганізацією КСП «Колос» було утворено ПОП «Сільськогосподарське підприємство «Колос» і за договором доручення на виплату заробітної плати від 31.01.2000 року ліквідаційною комісією в особі голови Кушнір А.П. було передано ПОП «Сільськогосподарське підприємство «Колос» майно і тварини на загальну суму 311 500, 27 грн.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 червня 2006 року заяву задоволено.

Встановлено факт законного набуття ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" с. Куна Гайсинського району, засновником, власником та директором якого є ОСОБА_1 , права приватної власності на таке майно і тварини:

зерноочисна машина вартістю 1615,00 гривень;

плуг ПЛН 4-35 вартістю 2343,20 грн.;

культиватор УСМК-5,4 вартістю 395,90 грн.;

коток ЗККШ - 6 вартістю 159,30 грн.;

розкидач ПРП-10 вартістю 1315,57 грн.;

оприскувач ОП -2000 вартістю 2341,93 грн.;

культиватор КПС-4 вартістю 2894,20 грн.;

телятник з добудовою загальною площею 1665,80 кв. м. в с.Крутогорб вартістю 28493,12 грн., що складається з таких приміщень: телятника площею 1445,90 кв. м., тамбура - 10,90 кв. м., тамбура - 5,50 кв. м., комори - 10,60 кв. м., комори - 7,40 кв. м., кімнати для миття бідонів -7 кв. м., кімнати чистих бідонів - 14,10 кв. м., лабораторії - 18,60 кв. м., коридору - 16,90 кв. м., кімнати для прийому їжі - 32,40 кв. м., кімнати відпочинку - 34,00 кв. м., кімнати зав. фермою - 12,00 кв. м., тамбура - 5,5 кв. м., комори - 4,00 кв. м., комори - 3,80 кв. м., тамбура - 8,20 кв. м., тамбура - 8,40 кв. м., комори - 9,90 кв. м., тамбура - 10,70 кв. м.;

пташник загальною площею 1133,20 кв. м. в АДРЕСА_1 вартістю 41591,97 грн., що складається з приміщень: пташника площею 518 кв. м., пташника - 528 кв. м., тамбура - 63,40 кв. м., котельні - 23,00 кв. м.;

адмінбудівля з дизблоком загальною площею 1118,30 кв. м. в АДРЕСА_2 вартістю 123289,95 грн., що складається з приміщень: гараж площею 75,60 кв. м., кімната водіїв - 54,50 кв. м., комора непальних матеріалів- 11,00 кв. м., тамбур - 2,50 кв. м., коридор -18,50 кв. м., сходова клітка - 13,7 кв. м., сауна - 15,70 кв. м., дві кімнати приїжджих - по 10,70 кв. м. кожна, санвузол - 2,2 кв. м., кімната приїжджих -16,00 кв. м., каса - 10,80 кв. м., котельня - 85,80 кв. м., трансформаторна - 5,5 кв. м., комора - 1,8 кв. м., сходова площадка - 15,60 кв. м., тамбур - 3,3 кв. м., пекарня - 35,7 кв. м., фойє - 30,80 кв. м., їдальня - 49,50 кв. м., обідній зал- 17,90 кв. м., тамбур -3,70 кв. м., обідній зал - 10,50 кв. м., кухня - 42,50 кв. м., тамбур -13,6 кв. м., коридор - 5,90 кв. м., санвузол - 2,40 кв. м., комора - 3,80 кв. м., комора - 4,20 кв. м., коридор - 15,30 кв. м., кімната відпочинку - 6,90 кв. м., комора - 8,30 кв. м., комора - 2,50 кв. м., комора - 2,50 кв. м., кімната для холодил. - 14,10 кв. м., ванна кімната - 1,90 кв. м., роздягальня - 5,50 кв. м., тамбур - 4,80 кв. м. - загальна площа першого поверху - 635,60 кв. м.; сходова клітка - 13,50 кв. м., тамбур - 1,80 кв. м., сауна - 14,80 кв. м., роздягальня - 3,70 кв. м., вітальня - 15,50 кв. м., санвузол - 0,9 кв. м., санвузол - 1,20 кв. м., коридор - 9,20 кв. м., гардеробна - 6,90 кв. м., душова - 11,20 кв. м., кімната для приїжджих - 30,30 кв. м., парилка - 13,30 кв. м., комора - 2,20 кв. м., диспетчерська -12,10 кв. м., кабінет - 30,70 кв. м., сходова клітка - 15,60 кв. м., вітальня - 33,50 кв. м., приймальня - 11,50 кв. м., кабінет 22,20 кв. м., зал засідань - 50,5 кв. м., кабінет зоотехніка - 17,40 кв. м., бухгалтерія - 35,70 кв. м., кабінет ветлікаря -14,80 кв. м., архів - 19,10 кв. м., коридор - 41,00 кв. м., архів - 11,50 кв. м., кабінет - 10,40 кв. м., плановий відділ - 10,40 кв. м., кабінет головного бухгалтера - 10,70 кв. м., відділ кадрів 11,10 кв. м. - загальна площа другого поверху - 482,70 кв. м.;

магазин загальною площею 55,60 кв. м. в АДРЕСА_3 вартістю 3846,85 грн., що складається з приміщень: магазин площею 25,80 кв. м., магазин -29,70 кв. м.;

газова комора площею 62,60 кв. м. в АДРЕСА_4 вартістю 1599,81 грн., що складається з приміщень: коридору 5,00 кв. м., комори - 23,85 кв. м., роздягальні - 3,50 кв. м., комора -3,15 кв. м., кімната відпочинку -10,00 кв. м., комора -2,80 кв. м., коридор - 2,90 кв.м., тамбур- 1,90 кв. м. ,операторська - 9,50 кв. м.;

корови 22 голови вартістю 40788,80 грн., - для подальшої реєстрації власності.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, вважають рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили оскаржуване рішення скасувати та залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду.

На апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому зазначає, що права апелянтів при вирішенні справи Гайсинським районним судом Вінницької області порушені не були, а тому права на оскарження даного рішення у них не виникало, у зв`язку з чим просить закрити апеляційне провадження у справі.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 червня 2006 року неодноразово оскаржувалось в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Постановою Верховного суду від 21 серпня 2019 року скасовано ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження з тих підстав, що судом апеляційної інстанції не вирішено питання про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України 2004 року висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За таких обставин ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була залишена без руху для звернення з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням поважних підстав для його поновлення.

На виконання ухвали суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 червня 2006 року, мотивуючи тим, що апелянтам про зміст оскаржуваного рішення стало відомо лише 01.06.2016 року, а 03.06.2016 вони вже подали апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , виходив з того, що право приватної власності ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" на зазначене в заяві майно і тварини набуте законним шляхом, однак не може бути зареєстроване (нерухомість), то задля забезпечення законної реєстрації його права власності факт про який просить заявник підлягає встановленню рішенням суду. Районний суд послався на наявність в матеріалах справи договору від 05 квітня 2000 року доручення Ліквідаційної комісії в особі голови комісії Кушніра А.П. приватному орендному підприємству «Сільськогосподарському підприємству «Колос» в особі директора ОСОБА_1 на виплату заробітної плати, заборгованої колишнім КСП "Колос" своїм працівникам (а.с.45).

Однак колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, які мають значення для справи, проте не були доведеними, а це призвело до порушення і неправильного застосування норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В окремому провадженні об`єктом судового захисту виступає охоронюваний законом інтерес, тобто у цьому виді провадження встановлюються обставини, від яких у конкретної особи може виникнути, змінитися або припинитися певне суб`єктивне право, іншими словами - юридичні факти.

Відтак окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові якої, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певною нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а не факти виникнення певного майнового права, і тільки якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту законного набуття ПОП «Сільськогосподарське підприємство «Колос» права власності на вказане майно, мотивує її тим, що право приватної власності на нерухоме майно не може бути зареєстроване в органах технічної інвентаризації, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, а це в свою чергу створює перешкоди в здійсненні підприємством законного права розпоряджатися майном. При цьому пункт 10 Додатку 1 до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 18.02.2002 року за №157/6445, передбачає в якості такого правовстановлюючого документа рішення суду про встановлення факту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна.

Разом з тим зазначений пункт Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна передбачав серед інших в якості правовстановлювальних документів рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, а не рішення про встановлення факту його набуття.

Такий спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів як визнання права передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України, а один із способів захисту права власності - визнання права власності, - статтею 392 цього Кодексу, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Таким чином чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав як «встановлення факту законного набуття права власності на майно», а визнання права власності на майно здійснюється судом за позовом власника, що пред`являється до особи (осіб), які оспорюють або не визнають це право.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянувши в порядку окремого провадження справу, яку належить розглядати в порядку позовного провадження, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення і залишення заяви без розгляду.

Крім іншого суд першої інстанції не з`ясував належним чином, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, не запропонував заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень, обмежившись лише з`ясуванням позиції заявника та представника Гайсинського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, яке залучено заявником як заінтересована особа.

Із наданих апелянтами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 документів вбачається, що вони є власниками майнових паїв члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів) КСП "Колос", якими визначено розмір майна пайового фонду підприємства у грошовому еквіваленті кожного із скаржників.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути апелянтами, оскільки майно, про яке йдеться в заяві, не має жодного відношення до пайового фонду і рішення суду першої інстанції не порушує їх права та охоронювані законом інтереси, оскільки питання про належність особі майна на праві власності (визнання права власності) вирішується в порядку позовного провадження шляхом пред`явлення власником майна позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Крім того, слід відмітити, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зазначені в Списках працюючих та заборгованість по заробітній платі перед ними, що закладена в ліквідаційний баланс для погашення колишнім членам КСП «Колос» (а. с. 50, 58), отже вони не лише є співвласниками майнового паю колишнього КСП «Колос», а й були вигодонабувачами (третіми особами, на користь яких укладено договір) за ним.

Отже оскаржуваним рішенням суду вирішено також питання про їх права і обов`язки, що відповідно до частини 1 статті 292 надає цим особам право апеляційного оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 304, 307, 310, 316, 319 ЦПК України, суд, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 червня 2006 року скасувати, а заяву засновника і власника приватного орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" ОСОБА_1 про встановлення факту законного набуття права приватної власності на майно і тварини - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право звернутися до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко