КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року

справа 752/9415/16-ц

провадження № 22-ц/824/1444/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року у складі судді Чередніченко Н.П. в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 5843,22 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу 5843,22 грн. та 1378,00 судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року скасовано.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу 5843,22 грн. та 1378,00 судового збору.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач отримав частину страхового відшкодування від Моторного (транспортного) страхового бюро України. Позивачем до суду не надано доказів на підтвердження вартості відшкодованого ним відновлювального ремонту та заявленої суми франшизи. Умовами страхового полісу цивільно-правової відповідальності передбачено нульову франшизу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що страховик не зобов'язаний доводити розмір збитків шляхом проведення його оцінки. Позивачем до суду надано докази на підтвердження вартості відшкодованого ним відновлювального ремонту та суми франшизи. У інформації, зазначеної МТСБУ зазначено, що франшиза за полісом №АВ/6306675 становить 1000,00 грн.

В судове засідання відповідач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позову є такими, що обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 21.01.2013 року, о 19.00 годині на вул. Вузівській, 5 в м. Києві, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, порушила п.10.9 ПДР, а саме рухаючись заднім ходом не впевнилась в безпеці руху, не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль марки BMW, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який стояв, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.02.2013 року встановлено вину ОСОБА_2 у ДТП (а.с.14).

На момент вчинення вказаного ДТП, транспортний засіб BMW, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований у ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0101-01 від 01.02.2012 року (а.с.5).

Транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «СК «Лафорд».

Відповідно до інформації з ЄДРСР, ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.10.2015 року, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», як юридичну особу в зв'язку з банкрутством.

22.01.2013 року страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.6).

ПрАТ «СК «Українська страхова група» на виконання умов договору страхування на підставі страхового акту № ДККА-23785 від 23.01.2013 року та страхового акту № ДККА-23785/1 від 04.02.2013 року та розрахунку сум страхового відшкодування було здійснено виплату в розмірі 28755,72 грн. (а.с.9, 10).

При зверненні до суду позивач посилався на те, що 14.12.2015 року МТСБУ було здійснено ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплату страхового відшкодування в розмірі 23912,50 грн. Сума у розмірі 4843,22 грн. не була повернута, а тому відповідач зобов'язана виплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та 1000,00 грн. франшизи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору страхування, позивач здійснило виплату страхового відшкодування.

Розмір вартості відшкодованого ним відновлювального ремонту підтверджується страховим актом № ДККА-23785 від 23.01.2013 року, страховим актом № ДККА-23785/1 від 04.02.2013 року та розрахунком сум страхового відшкодування.

Враховуючи, що страхова компанія винної особи відповідача ліквідована, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування позивачу, проте в меншому розмірі, ніж розмір сплаченого останнім страхового відшкодування.

В даному випадку до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

В зв'язку з чим до ПрАТ «СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача по справі.

За наведених обставин колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про стягнення витрат з винної особи, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 5843,22 грн. правильними.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги, що підставою для відмови у задоволенні позову є висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, про те, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування, оскільки у цій постанові встановлені інші обставини справи.

В даній справі у страховика виник обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, але він його не виконав, а тому позивач звернувся до МТСБУ.

Враховуючи, що позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 28755,72 грн., МТСБУ відшкодувало позивачу 23912,50 грн., а тому заявлена позивачем сума страхового відшкодування є різницею між фактичним розміром страхового відшкодування та виплатою, отриманою від МТСБУ.

А тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді