Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Шевченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Зіньковської Ю.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, місце реєстрації якої за адресою: вул. Пирогова, 2а/16, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна, місце проживання якої за адресою: вул. ім. В.Сосюри, 361/9, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна, до ОСОБА_3, місце реєстрації якого за адресою: вул. Пирогова, 2а/16, м.Лисичанськ, Луганська область, Україна, про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з вищезазначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 14 вересня 2007 року, зареєстрованому відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, актовий запис № 589. Від спільного життя мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини припинені з 19 лютого 2018 року через сварки та зловживання відповідачем спиртними напоями. Рішення позивача остаточне. На примирення не згодна. Вважає що сімю зберегти не можливо. Просила розірвати шлюб.

Ухвалою суду від 28.01.2019 сторонам надано строк для примирення терміном один місяць до 28 лютого 2019 року.

27 лютого 2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій останній просив перенести судове засідання, призначене на 08 годину 00 хвилин 28.02.2019, у звязку з неможливістю участі відповідача у судовому засіданні через знаходження за межами України, а саме: у Польщі до 10.04.2019 включно та призначити судове засідання не раніше 15.04.2019.

Ухвалою суду від 28.02.2019 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 18.03.2019 на 08 годину 45 хвилин.

У судовому засіданні, яке відбулося 18 березня 2019 року, представник відповідача ОСОБА_2 просив відкласти розгляд справи, мотивуючи це бажанням відповідача особисто приймати участь у судовому засіданні, в звязку з чим, у справі оголошено перерву до 19.03.2019 до 10 години 30 хвилин.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом враховано, що це пяте судове засідання та друга заява представника відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи. Крім того, відповідач у період строку для примирення виїхав за межі України, особисто для надання пояснень до суду не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, враховуючи розумні строки розгляду справи, за згодою позивача, судом ухвалено проводити судове засідання за відсутності відповідача, згідно ст. 223 ЦПК України.

Позивач у судовому засіданні, яке відбулося 19.03.2019, позов підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 14 вересня 2007 року. Від спільного життя мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, фактичні шлюбні відносини припинені у лютому 2018 року через сварки та зловживання відповідачем спиртними напоями. Крім того, відповідач викрав у доньки ключі від квартири та спричинив у ній пожежу, з приводу чого, вона зверталася до правоохоронних органів. Більше року з відповідачем не мешкає, відновлювати шлюбні відносини не бажає. Строк для примирення, який надано судом, позитивного результату не приніс. Відповідач намагався з нею примиритися, однак вона категорично проти, наполягає на розірванні шлюбу та примиритися з відповідачем не бажає. Вважає, що відповідач навмисно затягує розгляд справи для досягнення своїх цілей і вона не хоче, щоб останній використовував її та доньку для вирішення своїх проблем. Крім того, на даний час відповідач знаходиться за межами України. Тому формальне перебування з відповідачем у шлюбі буде суперечити її інтересам. Зауважила, що основною причиною припинення шлюбних відносин є припинення ведення спільного господарства та сумісного проживання. На причинах припинення шлюбних відносин як постійні сварки та зловживання відповідачем спиртними напоями не наполягає.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбулося 19.03.2019 заперечував проти задоволення позову, відповідач бажає особисто приймати участь у судовому засіданні та надати пояснення по суті, а розгляд справи за відсутності відповідача, порушує право останнього на захист. Крім того, позивач вказує причини припинення шлюбних відносин зловживання відповідачем спритними напоями та постійні сварки, однак не надає доказів на підтвердження цих обставин. Просив відмовити у задоволені позову.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 49 ЦПК України передбачені процесуальні права та обовязки сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки.

Отже, відповідач у даній цивільній справі реалізував свої права та обовязки як відповідача через свого представника ОСОБА_2, який був присутній у судовому засіданні та надавав пояснення.

Крім того, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву, з урахуванням вимог статті 178 ЦПК України, однак не скористався цим правом.

Таким чином, посилання представника відповідача на обмеження прав відповідача щодо позбавлення права останнього надати пояснення у судовому засіданні особисто, є необґрунтованим.

Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

За змістом ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 243064, виданого 17.10.2018 Лисичанським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 14 вересня 2007 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 589. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 (а.с. 5).

30 вересня 2007 року у м. Лисичанську Луганської області народилася ОСОБА_4, про що зроблено запис № 808. Її батьками зазначено: батько ОСОБА_3, матір ОСОБА_1 (а.с. 6).

З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені понад рік, а саме, у лютому 2018 року, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає примиритися.

Відповідно до розяснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Судом приймалися заходи до збереження сімї сторін у справі, але в судовому засіданні достовірно встановлено, що наданий для примирення сторін строк результатів не дав та не привів до відновлення шлюбних відносин, позивач категорично заперечує проти перебування у шлюбі з відповідачем та наполягає на його розірванні.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з відповідним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Спору про поділ спільного майна, позивач не має.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

На час розгляду справи, спору про місце проживання дитини немає, малолітня донька залишається проживати з матірю.

Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливе і не відповідає інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним.

Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі ст. ст. 110, 112, 114, 115 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 206, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, місце реєстрації якої за адресою: вул. Пирогова, 2а/16, м.Лисичанськ, Луганська область, Україна, місце проживання якої за адресою: вул. ім. В.Сосюри, 361/9, м.Лисичанськ, Луганська область, Україна, до ОСОБА_3, місце реєстрації якого за адресою: вул. Пирогова, 2а/16, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна, про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 14 вересня 2007 року відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, актовий запис № 589 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації якого за адресою: вул. Пирогова, 2а/16, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації якої за адресою: вул. Пирогова, 2а/16, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна, місце проживання якої за адресою: вул. ім. В.Сосюри, 361/9, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Шевченко