Справа № 587/2535/15-ц
РІШЕННЯ
30 травня 2019 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Токаревої В.М., представника позивача Гакаля Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним,
03 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору № SUG4GK00000095 від 18 червня 2007 року недійсним, а 13 січня 2016 року уточнила свої вимоги(ар.с.44,63). В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послалась на те, що, укладаючи з нею кредитний договір банк в порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів перед укладенням договору не виконав приписи статті 11 Закону, зокрема, не повідомив орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту( перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Про дійсну вартість кредитної послуги виходячи з розміру заборгованості по кредитному договору вона дізналася лише при отриманні розрахунку суми боргу. Перед укладенням договору банк приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вартості витрат, пов`язаних з одержанням та обслуговуванням кредиту для здійснення неї свідомого вибору, тобто в цьому випадку з боку банку мала місце нечесна підприємницька практика.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав.
Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на те, що проведена по справі експертиза не змогла відповісти на питання про наявність заборгованості, хоча і не оспорювала, що борг перед банком в неї є. Свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 18 червня 2007 року уклали кредитний договір № SUG4GK00000095. Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 48 000 доларів США на термін до 16 червня 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.
Однак ОСОБА_1 своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15).
АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, що суперечить закону.
Таким чином, з наведених підстав вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені у сумі 1 857,11 доларів США задоволенню не підлягають.
В іншій частині вимоги банку задоволенню не підлягають.
Не вбачає суд і підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним. Всупереч положенням ст. ст. 12,81 ЦПК України позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Під час укладення договору ОСОБА_1 своїм особистим підписом засвідчила, що вона ознайомлена з умовами договору, порядком розрахунків, терміном дії договору і порядком зміни умов договору. Певний час ОСОБА_1 виконувала умови договору, отже, була добре обізнана з його умовами. В подальшому, а саме 30 липня 2012 року ОСОБА_1 та банк уклали додаткову угоду до кредитного договору( ар.с.93), в якому визначили графік погашення кредиту в новій редакції, узгодили розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшили суму заборгованості на 1153,79 доларів США, зменшили відсотки за користування кредитом( ар.с.94-98).
Зазначені обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про всі істотні умови договору, тому твердження позивачки про порушення банком при укладенні кредитного договору положень Закону України «Про захист прав споживачів», на які ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло.
Посилання ОСОБА_1 на висновок судової комісійної економічної експертизи №407/967 від 24 жовтня 2016 року не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. З висновку експерта вбачається, що розрахунок заборгованості за договором від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095, укладений між сторонами, станом на 19 вересня 2015 року не відповідає умовам кредитного договору від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095 та документально не підтверджується. В межах наданих документів встановити розмір заборгованості по кредитному договору від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095 станом на 1 жовтня 2015 року не надається за можливе. ( ар.с.107).
Разом з тим, експертне дослідження було проведено за договором від 18 червня 2007 року № SUG4GK00000095, тоді як 30 липня 2012 року ОСОБА_1 та банк уклали додаткову угоду до кредитного договору № SUG4GK00000095 від 18 червня 2007 року ( ар.с.93), в якому визначили графік погашення кредиту в новій редакції, узгодили розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшили суму заборгованості, зменшили відсотки за користування кредитом( ар.с.94-98). Фактично сторони уклали договір на нових кредитних умовах, що залишилося поза увагою експерта, хоча в позовній заяві та в розрахунках банку вимоги банку ґрунтуються саме на умовах, визначених додатковою угодою №1 від 30 липня 2012 року( ар.с.93).
В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання кредиту від банку та факт наявності заборгованості перед банком, пояснивши причину порушення умов кредитного договору відсутністю коштів.
Отже, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь банку, а висновок експерта не свідчить про відсутність у ОСОБА_1 боргу перед банком.
Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 4 824,7 грн.
Також з позивача необхідно стягнути на користь відповідача 995 гривень 71 копійку витрат за проведення експертизи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 611 ЦК України, ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570) 4 824 гривні 70 копійок витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити за безпідставністю позовних вимог.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко