ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/617/17

Номер провадження 22-ц/816/1994/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Дім»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2018 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено - 15 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у лютому 2017 року, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 14025,45 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн моральної шкоди, вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивувала тим, що є співвласником кімнати АДРЕСА_1. З вини ОСОБА_2 28.12.2016 була залита її кімната: залито стелю, стіни, меблі, килими, побутову техніку, гіпсокартон на стелі прийшов у непридатний стан. В результаті чого їй завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода становить 11545,85 грн вартість відновлюваного ремонту, сушка килимів - 300 грн, їх транспортування - 220 грн, вартість втраченої літератури - 2000 грн.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.06.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14025,45 грн в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього - 15025,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3640 грн судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12.02.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що вказує, вона дізналась про існування оскарженого рішення у листопаді 20018 року і не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи. Крім того зазначила, що акт від 29.12.2016 року не є доказом її вини у залитті квартири, оскільки за ним залиття сталося внаслідок прориву гумового шлангу пральної машини. Проте особи, які складали цей акт до приміщення кімнати відповідача не заходили. Вказує, що причиною залиття було розрив колби водяного фільтру, що може підтвердити сусід. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів про понесення матеріальних витрат на ремонт, а дійсну вартість шкоди можливо визначити лише шляхом призначення експертизи. Крім того, не погоджується з розподілом судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не направлено.

Відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Позивач до суду не з'явилася, але була повідомлена про час розгляду справи і клопотань про відкладення справи від неї не надходило.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, але про час та місце його проведення повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме з вини відповідача, як власника кімнати, яка зобов'язана в належному стані утримувати все майно, що знаходиться у кімнаті, була залита водою кімната позивача, внаслідок чого останній було завдано майнову, а також моральну шкоду, що виразилось у порушенні життєвого укладу позивача у зв'язку з пошкодженням майна

Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу.

Позов надійшов до суду 03.02.2017р. і 14.02.2017 було відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 19.04.2017 о 10 год., про що відповідач повідомлялася рекомендованим листом на адресу її реєстрації місця проживання, який повернувся без вручення.

Потім розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав і відповідачу направлялися рекомендованими листами судові повідомлення, які також повертались без вручення.

Отже довід апеляційної скарги проте, що відповідач не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи знайшов свого підтвердження, що вказує на порушення процесуального закону, яке є обов'язковою підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки відповідно ч.1 ст.8 ЦПК ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, а за приписами ч.2 ст.211 цього Кодексу про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Як вбачається із цивільної справи кімната АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її сум'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4 (по 1/3 частці) (а.с.10). Приміщення кімнати є неподільною нерухомою річчю, якою наданий час користується позивач.

Кімната АДРЕСА_2 за вказаною адресою, що розташована поверхом вище кімнати позивача, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 14).

28.12.2016 року відбулося залиття кімнати позивача № 501 з кімнати АДРЕСА_2.

По даному факту залиття працівниками ТОВ «Сервіс-Дім» було складено акт від 29.12.2016 року, в якому зазначено наступне - в результаті пориву резинового шлангу на пральній машині у кімнаті АДРЕСА_2 було залито водою кімнату АДРЕСА_1. Залито стелю, стіни, меблі, килими, побутову техніку, гіпсокартон на стелі прийшов у непридатний стан; електропостачання було припинено; пошкоджено одег, постільну білизну та інші речі. Причиною залиття зазначено - халатність мешканців кім.АДРЕСА_2, які не відключили пральну машину від системи водопостачання після прання. Вказаний акт підписаний ОСОБА_1 та двома представниками ТОВ «Сервіс-Дім» (а.с. 15).

В судовому засіданні відповідач підтвердила, що залиття холодною водою відбулось з її квартири, але через розрив колби водяного фільтру, встановленого нею до системи холодного водопостачання в приміщенні квартири. Належних доказів протікання води з системи холодного водопостачання у зв'язку із розрив встановленого нею пристрою очищення води, не надала.

Відповідно до наданого позивачем дефектного акту та локального кошторису будівельних робіт, складеного ТОВ «Будівельно-монтажне управління №3», вартість відновлювальних будівельних робіт станом на 11.01.2017 року становить 11545,85 грн (а.с. 16-19), де вартість прямих витрат по кошторису становить 7510,65грн., а разом із будівельними роботами - 8900,17грн.

Також, позивачем долучено до позову ксерокопію товарного чеку на суму 300 грн за послуги з миття килимів (а.с. 20).

Розмір завдання матеріальної шкоди у зв'язку із втратою 40 книг і транспортних витрат на підвіз килимів на мийку внаслідок залиття кімнати позивачем не підтверджено, оскільки останньою ніяких письмових доказів щодо понесення таких витрат не було долучено до позову, а показання свідків, на які вона посилається у заяві, без проведення допиту цих свідків в судовому засіданні у порядку визначеному ст. 230 ЦПК України, не є належними та допустимими доказами.

За приписами статей 12, 80, 81 ЦПК України, апеляційний суд надав правову оцінку доказам, представлених позивачем щодо обставин залиття кімнати та наслідкам такого залиття, які були спричинені її майну, прийшов до висновку про завдання їй майнової та моральної шкоди, як співвласнику майна, через його пошкодження у зв'язку із не забезпеченням відповідачем при використанні своєї власності, а саме приміщення кімнати, не порушення прав інших співвласників багатоквартирного будинку згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки власність зобов'язує (ч.ч. 4, 5 ст. 319, ст. 322 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги в частині неправильного визначення судом першої інстанції розміру матеріальних витрат на проведення будівельних робіт є обґрунтованими, оскільки дійсна вартість цих робіт становить 8900,17грн.

Також підлягає відшкодуванню витрати позивача понесенні на мийку килимів в сумі 300грн.

Отже загальний розмір матеріальної шкоди завданий позивачу залиттям кімнати і який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача разової грошової суми становить 9200,17 грн.

Суд застосовує статтю 1166 ЦК України, бо в деліктних зобов'язаннях передбачається презумпція вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Іншими словами: особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Оспорюючи рішення місцевого суду, відповідач в апеляційний скарзі просить відмовити у позові, але не навів належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростували обставини про завдання шкоди майну позивача внаслідок залиття кімнати в результаті винних дій відповідача, який є власником кімнати та зобов'язаний її утримувати в належному стані, як це визначено ч.4 ст. 319 ЦК України (власність зобов'язує).

Проте, через не доведеність наявності причинного зв'язку між погіршення стану здоров'я позивача із фактом залиття квартири, понесені нею витрати на придбання ліків у зв'язку із проходженням курсу лікування не підлягають задоволенню.

Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди в результаті залиття квартири позивач зазнала моральних страждань у виді негативних переживань, неспокою, роздратування, необхідності прикладання зусилля та коштів для відновлення своїх прав протягом тривалого часу як співвласнику кімнати, якою фактично користується, а відтак враховуючи приписи статей 23, 1167 ЦК України, визнає розумним і справедливим стягнути на її користь 1000грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує обставини викладені у ч.3 цієї статті, а саме, чи пов'язані ці витрати з розглядом справи.

Як представлено позивачем, остання понесла витрати на оплату юридичних послуг фізичної особи - підприємця на стадії підготовки позовної заяви та представництво її інтересів в суді.

Але, згідно матеріалів справи судом першої інстанції було постановлено заочне рішення без участі представника ОСОБА_1 в судовому засіданні.

За змістом ст.137 ЦПК України сторони несуть витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката, т.т. витрати понесені позивачем на оплату юридичних послуг фізичної особи-підприємця згідно ст. 133 ЦПК України не належать до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи і тому сплачена нею сума 3000грн не підлягає відшкодуванню відповідачем в якості компенсації за понесені судові витрати.

Щодо компенсації позивачу витрати по сплаті судового збору у розмірі 640грн при подачі позову, апеляційний суд пропорційно розміру задоволених матеріальних вимог стягує з відповідача 419грн. Судовий збір за подання позовної вимоги немайнового характеру - моральної шкоди, заявником не сплачувалось.

Ураховуючи, що відповідач є одинокою матір'ю, витрати, які підлягають стягненню на користь держави за розгляд апеляційним судом вимоги немайнового характеру на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відносить на рахунок держави.

Оскільки відповідно ч.6 ст. 19 ЦПК України апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність, судове рішення касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9200 грн 17 коп. у відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, 1000грн у відшкодування моральної шкоди та 419 грн в рахунок компенсації витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І.Криворотенко