Справа № 236/48/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ткачова О.М.,

при секретарі Грицай Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лиман справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Фомінічни, третя особа: Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 Фомінічни, ІНФОРМАЦІЯ_5, особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Запорізька, буд. 3.

Позивачка ОСОБА_1, в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в позовній заяві, на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити, додатково суду пояснила, що в серпні 2012 року перед тим як оформити договір купівлі-продажу житлового будинку №3 по вул. Запорізька в м. Лиман Донецької області вона перевірила всі правовстановлюючі документи на вказаний будинок жодних інших осіб, крім власника будинка, за вказаної адресою зареєстровано не було.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с. 33).

Третя особа: Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області в судове засідання представника не направив, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутності їх представника, рішення ухвалити на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача та свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В статті 82 ЦПК зазначено - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При досліджені письмових доказів по справі судом встановлено:

Позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2012 року є власницею житлового будинку № 3 по вулиці Запорізькій в м. Лиман Донецької області, що підтверджується фотокопією договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори (а.с. 6).

Разом з позивачкою ОСОБА_1, як мешкаючі в цьому будинку зереєстровані її чоловік ОСОБА_7 та їх син ОСОБА_8. Однак, відповідно до довідки № 692, виданої 20.12.2018 року відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області окрім позивача та її членів сім'ї зареєстровано відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, реєстрація одного з яких була проведена без згоди власника будинку, тобто позивача у справі ОСОБА_1, після укладання договору-купівлі продажу будинку (а.с. 8).

Відповідно до акту органу місцевого самоврядування відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в житловому будинку № 3 по вулиці Запорізькій в м. Лиман Донецької області не мешкають, особисті речі відсутні (а.с.7).

Крім того, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_9, який пояснив, що в серпні 2012 року перед тим як оформити договір купівлі-продажу житлового будинку №3 по вул. Запорізька в м. Лиман Донецької області він з позивачем ОСОБА_1 перевірив всі правовстановлюючі та інші документи на вказаний будинок, жодних інших осіб, крім власника будинка, за вказаної адресою зареєстровано не було.

Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що ОСОБА_6 Фомінічна померла 10.12.2003 року, факт смерті цієї особи зареєстрованого відповідним територіальним органом ДРАЦС. Натомість згідно із наявною в матеріалах справи довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради від 20.12.2018 року № 692 реєстрація цієї особи в житловому приміщенні за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Запорізька,3, у звязку зі смертю так і не була припинена до теперішнього часу.

Згідно із ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, підстав на право користування житловим приміщенням. Аналогічні підстави для зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання визначені і у п.26 Правил реєстрації місця проживання - смерть фізичної особи є окремою підставою для зняття з реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_6 припинились її право-та дієздатність у житлових правовідносинах, тому спір між позивачем ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_6 відсутній.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_9, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.

Відповідно до ч. 2 п. 15 постанови Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Таким чином, у звязку з тим, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, реєстрація яких була проведена без дозволу власника житлового будинку, їх реєстрації за місцем проживання позивача спонукає нести його додаткові витрати, тому право позивача на володіння та користування цим майном в межах його особистих прав, підлягає захисту, а отже позов в цій частині підлягає задоволенню, а в частині вимог, щодо визнання ОСОБА_6 особою такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, суд відмовляє, у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 98,150,156,162,168-169 ЖК України, ст. 383,386,391,405 ЦК України ст. 263-265, 280-282 ЦПК України,суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Фомінічни, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково .

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 Генадіївну14.01.1973 року народження, втратившою право користування житловим приміщенням- будинком №3 по вул.Запорізька в м.Лиман Донецької області .

В іншій частині позову відмовити у зв*язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Відповідачі протягом тридцяти днів з дня проголошення.можуть подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд.

Суддя -