Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 619/2369/16-ц

провадження № 61-17466 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області у складі судді Нечипоренко І. М. від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Малінської С. М., Бровченка І. О., Карімової Л. В., від 23 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовну заяву мотивовано тим, щоїй на праві власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1058 га. Вказувала, що належне їй домоволодіння вибуло незаконно з її власності на підставі укладеного 09 жовтня 2002 року між нею та ОСОБА_6 договору дарування, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2015 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року, був визнаний недійсним, у звязку із веденням її в оману, що підтверджено вироком суду. Цим же судовим рішенням було визнано недійсними іпотечний договір від 06 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, предметом якого було спірне домоволодіння, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 грудня 2011 року, укладений між тими самими сторонами, за яким право власності на вказане домоволодіння перейшло до ОСОБА_7 Разом з тим, 06 березня

2014 року ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу відчужив це нерухоме майно ОСОБА_5 Посилаючись на те, що вказане майно вибуло з власності не з її волі, ОСОБА_4 просила витребувати вказану земельну ділянку та розташований на ній будинок з незаконного володіння ОСОБА_5

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника на підставі договору дарування, який у подальшому визнано недійсним як такий, що вчинено під впливом обману, підтвердженого вироком суду, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на таке відчуження, а тому воно може бути витребувано у добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заперечуючи проти позову вона посилалася на те, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відкрито касаційне провадження за її касаційною скаргою на рішення судів, якими було визнано недійсним договори дарування, іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, а тому суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі до розгляду справи судом касаційної інстанції на підставі пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, однак суд на вказане уваги не звернув. Крім того, витребовуючи земельну ділянку, суди не звернули уваги на те, що ця земельна ділянка ніколи позивачу не належала.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 належав на праві власності будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,1058 га.

09 жовтня 2002 року за договором дарування право власності на вказаний будинок перейшло до ОСОБА_6, яка 06 грудня 2010 року передала його в іпотеку на підставі договору від 06 грудня 2010 року ОСОБА_7

07 грудня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодежателя, за яким право власності на спірний житловий будинок перейшло до ОСОБА_7

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30 вересня 2013 року ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, щодо заволодіння належним ОСОБА_4 майном шляхом шахрайських дій.

06 та 27 березня 2014 року ОСОБА_7 за договорами купівлі-продажу відчужив спірний житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, на користь ОСОБА_5

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2015 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та визнано недійсними вказані вище договори дарування

від 09 жовтня 2002 року, іпотеки від 06 грудня 2010 року та задоволення вимог іпотекодержателя від 07 грудня 2011 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Установивши, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника на підставі договору дарування, який у подальшому визнано недійсним з підстав укладення його позивачем під впливом обману, що підтверджується вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30 вересня 2013 року, яким ОСОБА_6 засуджена за вчинення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, зокрема заволодіння спірним житловим будинком шляхом шахрайських дій, що свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на таке відчуження майна, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про витребування будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, у

ОСОБА_5 з підстав, встановлених статтею 388 ЦК України.

Посилання ОСОБА_5 в касаційній скарзі на те, що судові рішення, якими визнано недійсними договори дарування, іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, оскаржуються нею в касаційному порядку і суди мали б зупинити провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки оскарження рішення суду в касаційному порядку не є підставою для зупинення провадження у цій справі, з огляду на те, що після апеляційного перегляду судові рішення набрали законної сили.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було відхилено, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року залишено без змін.

Отже, вказані доводи касаційної скарги на правильність висновків судів про витребування спірного майна на впливають.

Доводи касаційної скарги про те, що витребувана земельна ділянка ніколи позивачу не належала безпідставні, оскільки відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 17 лютого 2017 року було зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення,

а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 січня

2017 року - без змін.

Поновити виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта