Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 594/1167/13-ц

провадження № 61-39057св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Загорського О. О., Ходоровського М. В., від 22 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 травня 2006 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000, 00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач зобов'язання за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 23 квітня 2013 року становить 82 225,76 грн.

З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 225,76 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області у складі судді Денисової Т. С. від 18 серпня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 травня 2006 року станом на 23 квітня 2013 року у сумі 82 225,76 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останньої на користь банку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2014 року відмовлено з підстав, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2014 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційна скарга подана заявником після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження строку.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив у відкритті апеляційного провадження, не врахував, що згідно з частиною четвертою статті 287 ЦПК України строк на апеляційне оскарження заочного рішення має відраховуватись з дня постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, тобто з 18 квітня 2018 року. Заявник подала апеляційну скаргу 10 травня 2018 року, отже, не пропустила строк на апеляційне оскарження.

Відзив на касаційну скаргу від позивача не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Обставини, які вбачаються із досліджених апеляційним судом матеріалів справи щодо руху справи у суді апеляційної інстанції

У справі, що переглядається, установлено, що 18 серпня 2014 року Борщівський районний суд Тернопільської області ухвалив заочне рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2014 року залишено без задоволення.

10 травня 2018 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на судове рішення від 18 серпня 2014 року.

Постановляючи 22 травня 2018 року ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2014 року, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана заявником після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження (частина друга статті 358 ЦПК України).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Частиною четвертою статті 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Зазначений порядок є спеціальним і представляє окрему стадію судового процесу, дотримання якої для відповідача є обов'язковим.

Апеляційний суд на зазначені вимоги процесуального закону уваги не звернув, не врахував, що ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2014 року залишено без задоволення, а тому згідно з положеннями частини четвертої статті 287 ЦПК України строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Оскільки ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення була постановлена 18 квітня 2018 року, а 10 травня 2018 року представник відповідача подав апеляційну скаргу на заочне рішення, заявник не пропустив строк на апеляційне оскарження, визначений частиною першою статті 354 ЦПК України.

Отже, відмовляючи у відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд неправильно застосував положення частини другої статті 358 ЦПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду, яка перешкоджає провадженню у справі.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року скасувати, справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк