Провадження № 2/750/378/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

Головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

справа №750/13064/18

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Музика Людмила Іванівна

про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності

сторони не з»явились,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до ОСОБА_2, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу про визнання договору дарування від 10.05.2007 року квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, недійсним, мотивуючи позов тим, що він укладений без згоди другого з подружжя та є фіктивним, оскільки вчинений без створення правових наслідків. Також позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2.

В судове засідання 04.04.2019 року сторони не з»явились, просили праву розглянути за їх відсутності, відповідачі ОСОБА_2 та приватний нотаріус Музика Л.І. позовне визнали, в його задоволенні просили відмовити.

Фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст..247 ЦПК України не здійснювалось.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з 1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

10 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( дочка ОСОБА_4.) укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_5 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 двокімнатну квартиру за адресою місто Чернігів вулиця 50 років СРСР (нині Всіхсвятська) АДРЕСА_3. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Музикою Л.І. та зареєстровано в реєстрі за №625. Відповідно до 2.1 передача квартири Дарувальником Обдарованій відбулась до моменту нотаріального посвідчення Договору. Дарувальник передав Обдарованій ключі від квартири та технічну документацію на квартиру. Право власності на квартиру, що є об'єктом дарування, виникає у Обдаровуваної з моменту приймання передачі речі (квартири) та нотаріального посвідчення цього договору. ( п.3.1 Договору).

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує на те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6, яка згоди на укладання договору в порушення вимог ст.60 Сімейного кодексу України не надавала. Однак, вказане спростовується матеріалами нотаріальної справи щодо укладання договору дарування від 10.05.2007 року, в якій мається нотаріально посвідчена письмова згода ОСОБА_6 від 10.05.2007 року на згоду на дарування ОСОБА_4 донці ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4.

Позивач також вказує на те, що вказаний договір дарування має ознаки фіктивного правочину, оскільки вчинений без створення правових наслідків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі статтею 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно з усталеною судовою практикою для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину; саме по собі не виконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків; у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання судом недійсним договору у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Крім того, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише удавано, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання оспорюваного договору даруваннявід10.05.2007 року нерухоме майно передано відповідачу ОСОБА_2 у власність, а відтак оспорюваний договір не може бути кваліфікований як фіктивний, оскільки принаймні одна сторона прагнула настання певних правових наслідків.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач: Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради ( місто Чернігів вулиця Рокосовського 20А )

Відповідач: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Музика Людмила Іванівна (АДРЕСА_6 свідоцтво №1859)

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_2)

Повне рішення виготовлено 14.04.2019 року.

Суддя Н.В.Требух