РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/823/18

Провадження № 22-ц/4815/500/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Хилевич С.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 січня 2019 року у складі судді Ральця Р.В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області, дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 81177,41 грн. та судових витрат в розмірі 1762,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 13.02.2012 року, згідно якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 2000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань, у відповідача станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 81177,41 грн., яка складається з наступного: 1604,40 грн. - заборгованість за кредитом; 70755,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4475,63 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3841,78 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 січня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2012 в розмірі 73360 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 1604 грн. 40 коп., нарахованих відсотків у розмірі 70755 грн. 60 коп. та пені в розмірі 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що в анкеті-заяві не заповнений розділ «бажаний кредитний ліміт за кредитною карткою», а в Умовах та Правилах Банку відсутня сума кредиту як певна арифметична величина, у зв'язку з чим відсутні правові підстави вважати укладеним кредитний договір між позивачем та відповідачем, такий договір є неукладеним в силу закону і не породжує для його сторін правових наслідків у вигляді сплати відсотків та нарахованих штрафних санкцій. Стверджує, що суд не врахував вимог ч. 3 ст. 274 ЦПК України щодо категорії та складності справи і розглянув справу за правилами спрощеного провадження. Вказує, що судом не досліджувалися докази, які б підтверджували виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором, а саме: відсутні докази факту емісії позивачем картки на прізвище позичальника - відповідача; відсутні докази факту отримання відповідачем банківської картки, емітованої позивачем; відсутні докази факту та дати зарахування позивачем на цю картку грошових коштів в розмірі визначеному договором (2000 грн.); відсутні докази факту та дати отримання відповідачем грошових коштів з використанням банківської картки та їх суму; відсутні докази факту, суми та дати повернення відповідачем грошових коштів в рахунок погашення заборгованості. Зауважує, що позивач звернувся в суд із пропуском строку позовної давності, оскільки саме з моменту закінчення строку дії платіжної картки (лютий 2015 року) у позивача виникла можливість реалізувати своє право через суд. Вважає, що строк звернення закінчився у лютому 2018 року, тоді як позивач звернувся до суду у квітні 2018 року, тобто з пропуском встановленого строку. Оскільки місцевий суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, чим позбавив відповідача права на подачу заяви про застосування строків позовної давності. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 13 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.7, 8, 9-32).

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, яка встановлює, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, та - як наслідок - утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк визначив борг станом на 31 березня 2018 року у загальній сумі 81 177,41 гривень, куди включено: 1604,40 гривень - тіло кредиту; 70755,60 гривень - нараховані відсотки за користування кредитом; 4475,63 гривень - нарахованої пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 3841,78 гривень - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Із долученої до матеріалів справи Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вбачається, що вона підписана ОСОБА_1 13 лютого 2012 року.

Наявний у матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 8) містить запис про те, що з 01 січня 2013 року всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Більш того, зазначено, що з 01 вересня 2014 року змінено процентну ставку по кредитних картках для витрат, здійснених після 01.09.2014р., а також змінено тарифи обслуговування: розмір процентної ставки, пені тощо (а.с.8 зворот).

Зазначене сваідчить про те., що на день укладення кредитного договору Тарифів обслуговування кредитних карт, за якими відповідачці нараховані відсотки та пеня, не інсувало.

Таким чином, зазначені зміни відбулися вже після підписання відповідачкою Анкети-заяви і відповідачці не було про них відомо. Докази повідомлення Банком відповідачки про зазначені зміни до умов кредитного договору в матеріалах справи відсутні та Банком їх не надано.

Згідно ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Пунктом 28 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором, а також штрафних санкцій, оскільки такі умови договору нею не підписувалися на момент укладення договору кредиту з Банком, і в подальшому вона також не була про них повідомлена у встановленому законом порядку. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає борг по тілу кредиту в розмірі 1604 гривні 40 копійок, який підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5) та відповідачкою не спростований.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог банку в частині стягнення тіла кредиту та відмови у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення понесені нею судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, пропорційно до частини її задоволених вимог в розмірі 2590,67 грн..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 січня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, рах. №3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ вул.Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2012 в розмірі 1604 (одна тисяча шістсот чотири) гривні 40 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, рах. №3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ вул.Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_1

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.