22-ц/812/641/19Провадження № 22-ц/812/641/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 473/4312/18 за апеляційною скаргою

Органу опіки та піклування Вознесенської міської ради

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 29 січня 2019 року під головуванням судді -Старжинської О.Є., в приміщенні того ж суду по справі за позовом

Органу опіки та піклування Вознесенської міської ради

до

ОСОБА_2, за участі третьої особи - Служба у справах дітей Вознесенської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 року Орган опіки та піклування Вознесенської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Позивач зазначав, що дочка відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею та навчається у Вознесенській загальноосвітній школі № 10. Через відсутність у матері заінтересованості у навчанні дочки, її забезпеченого майбутнього, дитина відвідує шкільні заняття дуже рідко та залишає місце проживання без згоди матері на тривалий час. Наслідком такого є оголошення розшуку дитини органами поліції та поміщення з 07 вересня 2018 року неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до КЗ «Миколаївський центр соціально - психологічної реабілітації дітей». Відповідачка зловживала наркотичними засобами, мала судимості, своєю поведінкою не є прикладом морального виховання дочки, послуги соціального супроводу сім'ї результатів не дали, що свідчить про її ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дочки, відсутність піклування про її фізичний, духовний і моральний розвиток.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою батьківських обов'язків позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути аліменти в розмірі ј частини заробітку відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь установи в якій буде перебувати дитина.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено свідомого винного ухилення відповідачки та відвертого нехтування нею виконанням батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітньої доньки, а також наявності виключних обставин за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, та не відповідності такого заходу як позбавлення батьківських прав інтересам дитини.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі вказувалось на те, що судом не прийнято до уваги постійне проведення профілактичної роботи з відповідачкою, роз'яснення їй прав та обов'язків, остання не здійснювала належний контроль за дитиною, внаслідок чого продовжувались безпричинні пропуски школи та безконтрольна її поведінка.

Також, суд не врахував, що неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишила домівку 2 вересня 2018 року, її місцезнаходження матері не було відоме до 6 вересня 2018 року, проте остання не вживала заходів для її розшуку.

На думку апелянта, суд також не звернув увагу на те, що відповідачка двічі була засуджена за виготовлення та вживання наркотичного засобу (канабісу) та неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради поводила себе агресивно, не реагувала належним чином на застосовані до неї заходи впливу.

На вказану апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 подала відзив, в якому вказує, що правові підстави, передбачені положеннями ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав відсутні, допитана в судовому засіданні донька вказала на те, що визнала свої помилки і бажає проживати з матір'ю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про батька дитини записані на підставі ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.7, 8-11 ).

Відповідачка ОСОБА_2 проживає разом з дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 15,16,18,20,23-24,28).

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у Вознесенській загальноосвітній школі №10.

На засіданні комісії у справах дітей від 19 вересня 2018 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 47-48).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Вознесенської міської ради є доцільним позбавленням батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що буде відповідати інтересам дитини.

Підставою для позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування вказує, що незважаючи на вжиті заходи адміністративного впливу та постійну профілактичну роботу з матір'ю ОСОБА_2, її неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжувала безпідставно пропускати навчальний процес в школі, поведінка неповнолітньої погіршилася, дитина стала проявляти ознаки агресії, вживати ненормативну лексику, помічена у палінні цигарок.

Положеннями ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 155 та п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх судом батьківських прав.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В силу статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Як вбачається з чисельних клопотань та звернень керівництва школи до Служби у справах дітей Вознесенської міської ради, неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, регулярно пропускає заняття у школі, так в навчальному році 2017-2018 році 45 навчальних днів, що становить 55 % пропущених уроків (а.с. 12, 14, 21, 22, 30, 32, 34). В 2018-2019 навчальному році дитина не з'явилась до школи с початку навчального року 3,4,5 вересня 2018 року на заняттях в школі була відсутня (а.с. 38, 39, 42).

Представники школи, а також комісії Служби у справах дітей Вознесенської міської ради неодноразово відвідували місце проживання відповідачки ОСОБА_2 з метою встановлення умов проживання неповнолітньої дитини про що складені відповідні акти від 4, 5,18, вересня, 13 листопада 2017 року та 15 січня і 6 вересня 2018 року (а.с. 15,16,18,20,28,37,40).

Із змісту вказаних актів вбачається, що умови проживання дитини є неналежними, проте такий категоричний висновок мав місце переважно в актах за початок вересня 2017 року, в подальшому висновки щодо побутових умов проживання дитини був менш категоричним та в акті від 18 вересня 2017 року, 13 листопада 2017 року, 15 січня 2018 року та 6 вересня 2018 року зазначено: «в будинку відносний порядок, є місце для навчання, мінімальне приладдя для навчання та одяг», «умови проживання умовно-задовільні, проводяться ремонтні роботи» (а.с. 20, 28, 37, 40).

Відповідно до протоколу комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вознесенської міської ради № 15 від 21 вересня 2017 року доручено поставити малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на облік Служби у справах дітей, як дитину, що проживає в сім'ї, що опинилася в складних життєвих умовах (а.с. 23-24).

З повідомлення органів поліції вбачається, що зафіксовано випадки залишення місця проживання, неповнолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Такий випадок мав місце 10 листопада 2017 року, коли за заявою матері місцезнаходження дитини було встановлено та дитину повернуто під її нагляд (а.с. 27).

02 вересня 2018 року дитина також пішла з дому та не повернулася, школу не відвідувала. В зв'язку з відвідуванням місця проживання дитини працівниками школи та встановлення відсутності дитини, мати також звернулась до поліції.

Відповідно до листа Вознесенського відділу поліції, в ході проведення розшуку неповнолітню було знайдено в с. Мала Корениха Заводського району м. Миколаєва на автобусній зупинці. Із слів неповнолітньої встановлено, що в зв'язку із сваркою з матір'ю вона перебувала у подруги. Для проведення соціально-психологічної реабілітації неповнолітню було поміщено до Комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської міської ради на підставі акту про знайдену дитину де вона перебуває до теперішнього часу (а.с. 44, 45, 53).

Таким чином в обох випадках залишення місця проживання дитиною, мати проявляла турботу щодо її місця знаходження та особисто повідомляла до органів поліції, хоча і за допомогою спеціалістів Служби у справах дітей.

З повідомлення Вознесенського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді міської ради слідує, що сім'я ОСОБА_2 перебувала під соціальним супроводом з 30 серпня 2017 року по 05 квітня 2018 року, внаслідок співпраці з фахівцями із соціальної роботи ОСОБА_2 створила всі належні умови проживання для своєї дитини (в межах її можливості), їй було надано рекомендації щодо догляду та виховання дитини відповідного віку, сформовано відповідальне ставлення до навчання у матері та дитини, проведено ряд профілактичних бесід щодо ведення здорового способу життя та налагоджено взаємостосунки між матір'ю та дитиною. Результатом соціального супроводу ОСОБА_2 було знято із соціального супроводу у зв'язку з мінімізацією складних життєвих обставин (а.с.68).

Відповідачка є інвалідом 2 групи загального захворювання (має обмеження в пересуванні, потребує фізичного супроводу осіб) (а.с. 81-82).

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року відповідачка ОСОБА_2 була засуджена за ч.1 ст. 309 КК України, яке полягало в незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів (канабісу) без мети збуту до штрафу (а.с. 71-73). Проте в силу ст. 89 КК України ОСОБА_2 є несудимою.

Згідно з повідомленням Вознесенського відділу поліції від 22 жовтня 2018 року відповідачка на протязі 2017 -2018 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. ст. 184 ч. 1, 2, 175 ч. 1, 178 ч. 1, 178 КУпАП (а.с. 52).

Відповідно до довідок медичних установ ОСОБА_2 не перебуває на обліку у психіатричній лікарні, проте перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з 10 листопада 2010 року з діагнозом синдром залежності від опіатів в стадії ремісії 1 рік 10 днів (а.с. 88-89).

З пояснень заступника директора школи № 10 ОСОБА_6, допитаного в судовому засіданні як свідка, слідує, що неповнолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в школі замкнута, тихо розмовляє, були проблеми в спілкуванні з однолітками.

Неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судовому засіданні визнала свої помилки у поведінці та висловилась щодо виправлення ситуації в майбутньому.

Враховуючи наведене, районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які їх регулюють, доказам які надали сторони дав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку що орган опіки та піклування вживав системні та послідовні заходи контролю щодо виконання відповідачкою своїх обов'язків щодо виховання дитини і такі заходи сприймались останньою позитивно та мали також позитивні наслідки. Так, побутові умови проживання під контролем відповідних служб мали поліпшення, дитина була атестована за навчальний 2017-2018 рік та переведена до наступного класу, відповідачка у всіх випадках намагалася надати пояснення причин пропуску школи її донькою та висловлювала наміри посилювати контроль за донькою, усвідомлюючи свою відповідальність, на засідання комісії у справах неповнолітніх на запрошення з'являлася, позитивно реагувала на поради спеціалістів при соціальному супроводі сім'ї.

За вказаних обставин, враховуючи в тому числі характеризуючи данні щодо відповідачки, її спосіб життя та стан здоров'я, колегія вважає, що районний суд дійшов правильного висновку що відсутні докази свідомого винного ухилення відповідачки та відвертого нехтування нею виконанням своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітньої доньки та відсутності виключних обставин, як підстави для позбавлення батьківських прав та не відповідність такого заходу інтересам дитини, з урахуванням наведених обставин та віку дитини.

Натомість наявними є підстави для подальшого суворого контролю за процесом виховання неповнолітньої дитини та сприяння відповідними компетентними державними органами матері у виконанні нею своїх батьківських обов'язків і створення належних умов виховання.

Також, при вирішенні даного спору, судом вірно враховано заперечення самої неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо позбавлення батьківських прав матері, правомірно пославшись на практику Європейського суду з прав людини стосовно принципів «права дитини бути почутою», а також принципу «дотримання найкращих інтересів дитини» при вирішенні таких спорів (а.с. 29).

Доводи апеляційної скарги стосовно засудження матері за вживання наркотиків, як підстави для зміни судового висновку, не є переконливими. Так, відповідачку засуджено 12 липня 2017 року за те, що вона в серпні 2016 року в лісосмузі поблизу КП «Вознесенська харчова фабрика» в м.Вознесенську виявила кущі дикоростучої рослини коноплі і з метою подальшого незаконного виготовлення наркотичного засобу канабісу для власного вживання, зірвала листя коноплі, висушила, подрібнила та вживала його шляхом паління через саморобний пристрій. В силу ст12 КК України вказаний злочин не є тяжким, за правилами ст. 89 КК України судимість погашена.

Притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності, на що також наголошено в апеляційній скарзі, само по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав, а вказує на необхідність подальшого ретельного контролю за поведінкою матері з боку компетентних органів.

В іншій частині апеляційна скарга фактично відтворює зміст та обґрунтування позовних вимог, а тому не впливає на зазначені висновки суду.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія дійшла висновку про відповідність його вимогам норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Вознесенської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 15 квітня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова