Дата документу 29.10.2019 Справа № 317/4077/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/4077/18
Провадження №22-ц/807/2979/19
Головуючий в 1-й інстанції Мінгазов Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Кримської О.М., Полякова О.З.,
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Баришнікова Андрія Григоровича на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 01 серпня 2019 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом в.о. керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року в провадження Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява в.о. керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області до ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

В ході підготовчого засідання представник ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області Артюхіна К.Ю. заявила клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 01 серпня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом в.о. керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Баришнікова Андрія Григоровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі оскаржується цивільне право фізичної особи ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою, а тому спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Запорізька місцева прокуратура № 2 Запорізької області, Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області зазначає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, мотивованою та законною і не має жодних підстав для її скасування, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 8-856/27-15-СГ від 09.12.2015 р. ОСОБА_1 , як фізичній особі, передано в оренду спірну земельну ділянку, та відповідно до договору оренди від 10.12.2015 р. ОСОБА_1 , як фізична особа, прийняв в платне користування спірну земельну ділянку. (а.с. 17, 23-27).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 25.06.2016 р. зареєструвався в якості фізичної особи-підприємця. В якості виду діяльності зазначено: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний). (а.с. 88).

З матеріалів наданих ОСОБА_1 вбачається, що він фактично здійснює зазначену господарську діяльність. (а.с. 92-123).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність, земельні спори ФОП ОСОБА_1 з іншими юридичними особами, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Згідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, а саме: юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Позивачем заявлено вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про передачу в оренду земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

ОСОБА_1 25.06.2016 р. зареєструвався в якості фізичної особи-підприємця. В якості виду діяльності зазначено: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний).

Не дивлячись на те, що спірну земельну ділянку в оренду отримував ОСОБА_1 , як фізична особа, наразі він виступає в орендних правовідносинах у якості суб`єкта господарювання, що здійснює господарську діяльність, в зв`язку чим, земельні спори з іншими особами щодо користування земельною ділянкою підвідомчі господарському суду.

Тож суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих у відповідності із процесуальним законом, а наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Баришнікова Андрія Григоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 01 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 жовтня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О.М. Кримська

О. З. Поляков