Справа пр. №2-о/756/87/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

представник заявника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності йому, його матері ОСОБА_4 та його брату ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла.

Заявник стверджував, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 У встановлений строк та у визначеному законом порядку ОСОБА_1 прийняв спадщину, проте державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.Б. відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1, яка за життя належала на праві власності ОСОБА_4 Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що розмір частки спадкодавця у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 не визначена.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримали, просили суд їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Представник заінтересованої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду пояснення, в яких просила суд розглянути справу за відсутності його представника.

Заслухавши вступні слова заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

На підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули шляхом приватизації право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2018 року (а. с. 35).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 19 травня 2012 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Іванець О.О., зареєстрований в реєстрі за №10-665, яким заповіла все своє майно своєму сину ОСОБА_1 (а. с. 38).

За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 шляхом подання державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 35).

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а. с. 53).

Однак постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. від 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що розмір частки спадкодавця у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 не визначена (а. с. 53-54).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з нормою ч. ч. 1-3 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (у редакції, яка діяла на момент приватизації квартири) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що вона належала ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності (а. с. 8).

За приписами ч. ч. 1-2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" надав роз'яснення, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З наведеного вбачається, що державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. протиправно відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4

Також про незаконність дій нотаріуса свідчить те, що у своїй постанові вона покликалась на п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Цією нормою передбачено обов'язок нотаріуса видати спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину за умови подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Спадкоємець ОСОБА_1 подав державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвій О.В. правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 - свідоцтво про право власності на житло від 16 грудня 1993 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи №610/2018.

За таких обставин ефективним засобом захисту порушеного права спадкоємця ОСОБА_1 на набуття у власність майна в порядку спадкування за заповітом (таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням) є оскарження постанови державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. від 30 листопада 2018 року чи пред'явлення позову про визнання права власності на спадкове майно.

Натомість заявник просить суд встановити факт, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Такий факт у судовому порядку не може бути встановлений, позаяк квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на права спільної сумісної, а не спільної часткової власності.

Крім цього, за положеннями п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності на майно припиняється у разі смерті власника.

Отже, після смерті ОСОБА_4 її право власності на частину квартири АДРЕСА_1 припинилось, а тому встановлення факту належності на праві власності майна померлій особі суперечитиме положенням цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Ураховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення

Керуючись ст. ст. 328, 346, 355, 368, 370 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 258, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 29 березня 2019 року