Дата документу 13.06.2019 Справа № 336/7439/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7439/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2167/19 Галущенко Ю.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що 12 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час шлюбні стосунки між сторонами припинено на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року.

На підставі рішення Шевчнеківського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 вересня 2017 року та по 18 грудня 2030 року.

Акцентує, що позивач весь час добровільно сплачував призначені на дитину аліменти, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення сина.

Вказує, що у позивача у Республіці Білорусь є друга дитина, про яку він також має дбати та сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 25% від його заробітку.

Зазначає, що на даний час позивач не має змоги сплачувати аліменти на утримання обох дітей у визначених розмірах, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2017 року на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом всебічно не досліджені наявні у справі докази та не надано їм належної оцінки, які фактично свідчать про наявність у позивача другої дитини, відповідно до якої в нього є обов`язки стосовно сплати аліментів. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Бобруйськ Республіки Білорусь, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року від даного шлюбу народилася дитина - ОСОБА_4 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач має другу дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає у м. Бобруйськ, Республіка Білорусь.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів відхиляє довід позивача, викладений в апеляційній скарзі, щодо наявності у ОСОБА_1 другої дитини та необхідності сплати аліментів на її утримання у розмірі 1/4 від всіх видів доходу, оскільки ним було надано суду докази лише про ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки та про відкриття виконавчого провадження за цим рішенням, проте позивачем не надано доказів про сплату аліментів за зазначеним рішенням на даний момент.

Окрім того, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивач зазначає, що рішенням суду Бобруйського району та міста Бобруйськ (Республіка Білорусь) з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 25% (1/4) частини всіх видів заробітку, що разом складає 1/2 від доходів позивача, а отже не створює надмірний тягар для платника аліментів.

Окрім того, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Отже ОСОБА_1 самостійно, на власний розсуд обрав професію та погодився на заробітну плату певного розміру, а отже вважає її достатньої задля забезпечення себе та своїх дітей.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 рокупо цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 18 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко