РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2019 року Франківський районний суд м. Львова у складі

головуючої-судді Марків Ю.С.

при секретарі Цунівській А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

та представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Сторони уклали шлюб 17.06.2003 року у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис /№79/. У шлюбі народився син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.01.2019 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сімейне життя не склалось, що призвело до неможливого спільного проживання в якості однієї сім`ї. Сімейні відносини припинені, з відповідачкою разом не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Наміру миритись позивач не має, просить укладений з відповідачкою шлюб розірвати, так як він носить формальний характер.

Позивач у судовому та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, пояснення дали аналогічні викладеним у ньому, при цьому позивач додатково пояснив, що на даний час фактично створив нову сім`ю з іншою жінкою, з якою планує укласти шлюб. Просять позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили, зазначивши, що шлюб може бути збережено, тому просять в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справ, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.06.2003 року у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис /№79/.

Крім того, у шлюбі народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 21.12.2004 року.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Загальна декларація прав людини, а саме ч. 2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а згідно ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Суд враховує і те, що справа про розірвання шлюбу перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова з січня 2019 року, відповідно сторони мали час для примирення, однак жодних дій щодо збереження шлюбу сторони не вчинили, відносини між подружжям не змінилися, сторони не примирилися, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, позивач втратив почуття любові до відповідачки та в суді наполягав на розірванні шлюбу.

Судом розглядалось питання про надання сторонам нового строку на примирення, однак позивач категорично заперечував, щодо надання такого. Окрім того, позивач проживає з іншою жінкою та хоче створити з нею нову сім`ю. Шлюб з відповідачкою суперечить інтересам позивача, оскільки він втратив почуття любові до відповідачки, такий шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та примирення є неможливим та позбавляє можливості позивача укласти шлюб з жінкою, з якою фактично проживає, тому такий слід розірвати.

Зважаючи на те, що позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачкою, а примусове примушування подружжя до збереження шлюбу, суперечить моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку про те, що у справі є підстави достатні для задоволення позову.

Суд бере до уваги пояснення позивачки, щодо наявності почуттів до позивача та бажання зберегти сім`ю, однак оцінює як таке, що не дає підстав для збереження шлюбу, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачкою, а примушування подружжя до збереження шлюбу, суперечить моральним засадам суспільства виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України.

Окрім того, судом враховані надані позивачкою характеристики дитини (а. с. 22-24) та суд погоджується з доводами відповідачки, що дитина повинна виховуватись у повноцінній сім`ї, однак, наявність у подружжя неповнолітньої дитини не може слугувати підставою для відмови у розірванні шлюбу, оскільки, це суперечить нормам чинного сімейного законодавства України.

Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 280, 352 Цивільно-процесуального кодексу України, статтями 110, 112 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 17.06.2003 року у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис /№79/.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Франківського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Марків Ю.С.