Справа № 509/1598/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.

при секретарі - Алізаде А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул Середньофонтанська, буд 30б, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України та встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою ухвалити рішення, яким встановити факт смерті чоловіка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який помер в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, а також встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно проживала на час відкриття спадщини зі своїм чоловіком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 та прийняла спадщину після його смерті з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Заявниця, ОСОБА_1 , та її представник, ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися, заявником та представником заявника до суду подана заява, якою вона підтримала заявлені вимоги та просила розглянути справу у її відсутність.

ОСОБА_2 на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог заявниці не заперечує, просить задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Представник Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області до суду не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Заступник начальника відділу надіслав заяву до суду про розгляд справи без участі представника, заперечень проти заявлених вимог не мають.

Суд вивчив надані до заяви документи і встановив наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в населеному пункті м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим помер громадянин України ОСОБА_3

07.04.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 .

19.11.2014 року Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне об`єднання Київського району м. Сімферополя» було видано Довідку № 1/7046, в якій зазначено, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, ці документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

У зв`язку з відсутністю можливості у законний спосіб отримати свідоцтво про смерть чоловіка, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 посилається на такі докази: копії паспортів, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 07.04.2014 року, копія довідки № 1/7046 від 19.11.2014 року, виданої Абонентним відділом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання Київського району міста Сімферополя», листа приватного нотаріуса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. щодо встановлення факту смерті особи, часу відкриття спадщини та факту прийняття спадщини № 59/02/17 від 19.03.2019 р., копія відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 26.03.2019 року № 4227/51-17, заяву ОСОБА_2 , посвідченої 20.07.2017 року нотаріусом Краснодарського нотаріального округу Морозовим Д.Ю. за реєстраційним № 1-4077 про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 .

З метою оформлення спадкових прав на майно ОСОБА_3 заявниці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту його смерті та часу відкриття спадщини, а також факту прийняття спадщини.

За наведених обставин суд вважає заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 316 ч. 1 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Зокрема ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

У абзаці першому п. 13 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Пленум Верховного Суду України вказав про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно до ст. ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Заявниця ОСОБА_1 є громадянкою України, її чоловік ОСОБА_3 також був громадянином України та перебував на тимчасово окупованій території України - в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, де помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було видано органом державної влади АРК свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , від 07.04.2014 року, серії НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» таке свідоцтво про смерть не є підставою для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 . Вказана обставина унеможливлює оформлення необхідних документів для заявника.

В той же час, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі судам нижчих рівнів про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження - або смерті особи на тимчасово окупованій території України від 15.01.2016 р. № 9-1130/0/4-16 виклав рекомендації щодо окремих питань визнання належними та допустимими доказів на підтвердження факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, звернувши увагу, що документи, видані органами та установами на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

Згідно з п. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. зазначено: якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, за правилами окремого провадження, у разі відсутності спору, суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Як вбачається з Довідки № 1/7046 від 19.11.2014 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне об`єднання Київського району м. Сімферополя» ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім цього, як вбачається з паспорта заявниці, з 19.02.1988 року по 05.03.2019 року вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про можливість задоволення вимог заявниці, оскільки без встановлення фактів смерті особи, часу, місця відкриття спадщини та факту прийняття спадщини заявниця, ОСОБА_1 , не має можливості оформити спадкові права на майно, яке належало її померлому чоловіку, ОСОБА_3

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 263-265, 315, 317, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , помер у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_3 року .

Визначити датою смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року , місцем смерті м.Сімферополь Автономної Республіки Крим.

Встановити юридичний факт, а саме, що, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно проживала на час відкриття спадщини зі своїм чоловіком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 та прийняла спадщину після його смерті.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації смерті особи.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Овідіопольського районного суду протягом 30 днів з дати його проголошення.

Відповідно до ч 4 ст 317 ЦПК України оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст судового рішення складено 21.06.2019 р.

Суддя: Є. С. Козирський