Справа № 466/2484/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2849/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку квартири загальною площею 44,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, до квартири відноситься комора площею 6,0 кв. м. та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 31 липня 1993 року уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_3. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2018 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі, 24 липня 2007 року між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Бігальською М.-М.Ю, згідно умов якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_3 зобов'язувалася забезпечувати ОСОБА_5 утриманням та доглядом довічно. Він, як чоловік ОСОБА_3, приймав участь у виконанні умов договору довічного утримання, щомісячно надавав ОСОБА_3 по 500 гривень на виконання умов договору, оскільки ОСОБА_3 не працювала, приймав участь у ремонті квартири, набутої за договором довічного утримання, на що затратив значні кошти. На час виконання умов договору довічного утримання був приватним підприємцем та мав великі доходи, договір виконувався за кошти сім»ї, а тому вважає спірну квартиру об»єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2018 року.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно встановлених обставинах справи.

Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що відповідач ОСОБА_3 у своєму запереченні на позов у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, визнала факт виконання нею та ОСОБА_2 договору довічного утриманні на рівних умовах, за яким вона отримала у власність спірну квартиру. Його участь у виконанні договору довічного утримання підтверджується також поясненнями ОСОБА_3, що містяться на диску фіксування судового засідання технічними засобами у справі Шевченківського районного суду м.Львова №2/203/2009 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, у якій ОСОБА_3 визнала факт укладення договору довічного утримання в інтересах їх сім»ї. Крім того, суд не дав належної оцінки суперечливим показам свідків зі сторони відповідача та не вз»яв до уваги покази свідків з його сторони та його показам, хоча він допитувався судом першої інстанції як свідок стосовно обставин укладення та виконання договору довічного утримання.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляціну скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні доводам скарги, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задоволити в повному обсязі. Пояснив, що виконував умови договору довічного утримання в частині утримання ОСОБА_5, надаючи ОСОБА_3 кошти на придбання продуктів харчування та на інші витрати, пов»язані з її утриманням, оскільки його дружина - відповідач ОСОБА_3 ніколи не працювала, робив ремонт у квартирі ОСОБА_5, возив її на належному йому автомобілі на дачу, до лікарів, ніс витрати на придбання для ОСОБА_5 ліків та будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт у її квартирі. Був присутнім при укладенні даного договору довічного утримання у Третій Львівській державній нотаріальній конторі.

Представник апелянта ОСОБА_7 скаргу підтримав, пояснив, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження виконання позивачем договору довічного утримання, однак не всі судом було враховано при вирішенні даного спору, а деяким доказам надано невірне тлумачення. Просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 проти скарги заперечила та поянила, що спірна квартира є її особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки лише вона одна виконувала умови договору довічного утримання, здійснювала догляд за ОСОБА_5, купувала продукти харчування, одяг, готувала їжу, прибирала, прала білизну, забезпечувала ОСОБА_5 необхідне лікування відповідно до умов договору довічного утримання. Кошти, необхідні для виконання договору довічного утримання їй надавала її матір ОСОБА_8, яка на час виконання договору мала таку можливість, оскільки рік працювала за кордоном, була приватним підприємцем, торгувала продуктами харчування на Краківському ринку у місті Львові. Крім того, мати надала їй 2000 доларів США для проведення ремонту у квартирі ОСОБА_5

Просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду зазишти без змін.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 проти скарг заперечила, підтримала пояснення, надані її довірителем ОСОБА_3 Крім того, зазначила, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно у 2007 році мав місце судовий спір щодо розірвання договору довічного утримання з підстав його невиконання ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_2, знаючи про даний спір, не подавав до суду заяви про залучення його до участі по справі, так як не вважав, що рішення у справі може вплинути на його права чи інтереси. ОСОБА_2 не давав письмової згоди, як один із подружжя на укладення договору довічного утримання, участі у виконанні умов договору довічного утримання не приймав, тому його вимоги щодо визнання спірної квартири об»єктом спільного майна подружжя вважає безпідставними. Лише ОСОБА_3 була стороною набувача у договорі довічного утримання та лише вона одна виконувала умови договору довічного утримання. Крім того, судом безспірно встановлено, що договір довічного утриманя виконувався за кошти ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_8, оскільки в період виконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання позивач не працював, важко хворів, починаючи з 2005 року страждав гепатитом С, стадією цирозу печінки класу В, неодноразово проходив курс лікування як в Україні, так і в Польщі.

Просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду зазишти без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 749 ЦК України закріплено обов'язки набувача за договором довічного утримання. У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Довічне утримання та (або) догляд, яким повинен забезпечуватися відчужувач, можуть виражатися у будь-якій формі, встановленій сторонами у договорі (забезпечення житлом, харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, лікувальними засобами, періодичними виданнями, прогулянками, належним відпочинком, надання необхідної допомоги, побутових послуг).

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1993 року по 16 січня 2018 року (а. с. 10).

24 липня 2007 року відповідач ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_5 передала у власність відповідачу ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а відповідач зобов'язувалась забезпечувати ОСОБА_5 утриманням та доглядом довічно (а. с. 11).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_3, підставою набуття права власності зазначено договір довічного утримання /Р№1-1855/ 24.07.2007/ посвідчений Третьою Львівською державною нотаріальною конторою (а. с. 12).

Як вбачається зі змісту договору довічного утримання, укладеного 24.07.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, обов'язок набувача за договором ОСОБА_3, визначено у виді: забезпечення відчужувача ОСОБА_5 житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, без конкретного визначення частини помешкання; забезпечення продуктами харчування; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прибирання у квартирі, прання особистих речей та постільної білизни); забезпечення згідно з рецептами лікарів необхідними лікарськими засобами; оплата всіх видів лікування, в тому числі хірургічного; за бажанням відчужувача їй може бути надане право тимчасового проживання за місцем проживання набувача, у разі виникнення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом. Грошовою оцінкою видів матеріального забезпечення на місяць з сторонами договору визначено 500 (п'ятсот) гривень, яка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що лише відповідач ОСОБА_3 була набувачем за договором довічного утримання, уклала такий у своїх інтересах, самостійно виконувала умови договору особистою участю, здійснювала догляд за ОСОБА_5, купувала за власні кошти та кошти, надані їй матір»ю ОСОБА_8, для ОСОБА_5 продукти харчування, одяг, взяття, готувала їжу, прибирала в квартирі, прала білизну, забезпечувала ОСОБА_5 необхідне лікування. Позивач ОСОБА_2 участі у виконанні умов договору довічного утримання не приймав, оскільки з 2005 року тривалий час хворів на гепатит С, цироз печінки. У 2012 році йому було встановлено інвалідність 2-ої групи, у зв»язку з чим проходив тривалий курс лікування. Крім того, виконання умов договору довічного утримання підтверджено показами допитаних судом свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 746 ЦК України, якщо набувачами за договором довічного утримання є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором на праві спільної сумісної власності та їх обов'язок перед відчужувачем є солідарним.

Зі змісту вказаних норм випливає, що спільна сумісна власність за договором довічного утримання виникає у випадку наявності кількох набувачів за цим договором та їхнього солідарного виконання обов'язку за вказаним договором перед відчужувачем.

Згідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана норма свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Верховний Суд України у Постанові № 6-2891цс15 від 13.04.2016 року прийшов до висновку, що визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання, укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суд має установити чи був цей договір укладений саме в інтересах сім'ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання як набувач, виконував обов'язки за таким договором солідарно з набувачем.

Разом з тим, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи Шевченківського районного суду м. Львова № 2/203/2009 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, зокрема із заперечення відповідача ОСОБА_3 на позов ОСОБА_5 (а.с. 28-30, справа № 2/203/2009, у даній справі а.с.66-67) така у запереченні зазначала « … Порадившись з чоловіком і враховуючи, що я ніде не працюю і є домогосподаркою, вирішила погодитися з пропозицією позивачки ОСОБА_5 Я зі своїм чоловіком ОСОБА_2 створили належні умови для проживання позивачки ОСОБА_5 Крім того, мій чоловік ОСОБА_2 заключив угоду з ПП «Вікна-Стиль» на проведення робіт по заміні в квартирі вікон і дверей, за що я заплатила 4789 грн. До 15.11.2007 року мій чоловік на автомобілі возив мене з позивачкою разів 3 в поліклініку по вул. Хімічній та в очну лікарню ПП «Медицина ока» по вул. Коновальця в м. Львові. Крім того, мій чоловік на вимогу ОСОБА_5 багато разів влітку та восени возив позивачку на дачу останньої в с. Винники, де вона проживала по 2-3 дні. Я щоденно з чоловіком автомашиною привозили їй їжу. Мій чоловік купив за 300 грн. газовий балон з горілкою, щоб можна було розігрівати їжу, неодноразово заправляв газовий балон. Мій чоловік своїми силами відремонтував дачний будинок ОСОБА_5, який був пошкоджений злодіями, пообрізав сухі гілки дерев (я йому допомагала), підрізав кущі, косив кропиву. По вказівці ОСОБА_5 оплатив послуги садівника на ім»я ОСОБА_16 в сумі 150 грн., збирав їй урожай черешень, яблук, горіхів. На прохання ОСОБА_5 чоловік разом з сусідом ОСОБА_13 знищив горіх на сусідній закинутій дачі, який давав тінь на її дачну ділянку. Ми на вимогу позивачки мали провести світло до дачного будинку ОСОБА_5 від сусіда і за цей дозвіл сусід сказав заплатити 1,5 тис. дол.США. Крім того, ОСОБА_5 восени наполягала, щоб їй засклити балкон квартири та щоб мій чоловік загородив їй дачну ділянку металевою сіткою.»

Як вбачається з копії Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 01.09.2006 року, Серія НОМЕР_1, Витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та Ліцензії Міністервства транспорту та зв»язку України Серія НОМЕР_2 строк дії якої зазначено з 05.10.2006 року по 04.10.2011 року, вид господарської діяльності, який здійснював ФОП ОСОБА_2 - надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користуванн (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), дозволений вид робіт - внутрішні перевезення вантажів, міжнародні перевезення вантажів (а.с.71,72).

Згідно звітів суб»єкта малого підприємництва - фізичної особи -платника єдиного податку ОСОБА_2, обсяг виручки за 4 квартал 2007 року з початку терміну дії Свідоцтва склав 78 089,00 грн., за 4 квартал 2008 року - 236 464,00 грн., 4 квартал 2009 року - 316 702,00 грн., 4 квартал 2010 року - 321 709,00 грн., 4 квартал 2011 року -287 745,53 грн. (а.с.102-106). Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2012 рік сума доходу ОСОБА_2 за звітний період становить 90778, 00 грн.

Виконання позивачем договору довічного утримання також ствердили допитані судом свідки ОСОБА_15, ОСОБА_14.(син сторін), ОСОБА_12 та позивач ОСОБА_2, допитаний судом першої інстанції в якості свідка.

Наведене, на думку колегії суддів, спростовує висновки суду та доводи позивача про те, що позивач ОСОБА_2 під час виконання ОСОБА_3 договору довічного утримання не мав доходів у зв»язку з важким захворюванням, а виконання умов договору довічного утримання відбувалося ОСОБА_3 лише за рахунок її власних коштів та коштів її матері ОСОБА_8

Крім того, як пояснила в засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3, договір довічного утримання укладався нею з тією метою, що в майбутньому ця квартира перейде її дітям, що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що договір довічного утримання було укладено ОСОБА_3 лише в її інтересах, а не в інтересах сім»ї.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_2 доведено належними та допустимими доказами виконання особистою працею та коштами договору довічного утримання від 24 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який було укладено в інтересах сім»ї, що дає підстави для визнання квартири АДРЕСА_2, набутої ОСОБА_3 у власність на підставі договору довічного утримання, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2.

З наведених мотивів, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволити. Визнати квартиру АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_3.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.