КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/17535/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Осаулов А.А.

28 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Київському національному торгівельно-економічному університеті в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 травня 2018 року до 30 червня 2021 року, а саме до закінчення навчання в Київському національному торгівельно-економічному університеті.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що визначений розмір аліментів не повинен погіршувати становище відповідача, який має непрацездатну дружину на утриманні та піднайом житла.

Зазначає, що третя особа навчається територіально не віддалено від його місця проживання та не несе витрати на гуртожиток. Звертає увагу на те, що період перебування на канікулах не повинен братись до обрахунку аліментів на період навчання повнолітнього.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4664/2019
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що дружина відповідача не може вважатися непрацездатною, оскільки не досягла пенсійного віку, не є інвалідом чи має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та на підтвердження даної обставини не надано належних та допустимих доказів. Вказує, що відповідач має стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини. Звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено при призначенні аліментів вирахування періоду перебування на канікулах.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання в Київському національному торгівельно-економічному університеті.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 12).
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 20-21).
Після розлучення, син залишився проживати разом із матір`ю.
19.05.2016 ОСОБА_5 змінив прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 (а. с. 14).
ОСОБА_4 у відповідності до довідки №904/30 від 28.02.2018 є студентом 1 курсу денної форми навчання, факультету економіки, менеджменту та психології Київського національного торговельно-економічного університету, закінчує навчання за навчальним планом у здобувача вищої освіти освітнього ступеня бакалавра в червні 2021 року (а. с. 15).
Як вбачається із Договору №560д/6к-2017 від 14.08.2017 ОСОБА_4 навчається в університеті на контрактній основі, загальна вартість освітньої послуги становить 64 290,00 грн. (а. с. 16-17).
Позивач зазначила, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, яка безпосередньо пов`язана з оплатою навчання, проїзду до місця навчання, для придбання одягу, підручників, харчування, так як в цей період часу він не має можливості влаштуватись на роботу та отримувати заробітну плату з підстав постійного перебування в навчальному закладі з метою отримання освіти. Позивач також не в змозі самостійно забезпечити всі потреби сина, що й зумовило необхідність звернення до суду з позовом. Вказує, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді офіцера автомобільної служби озброєння в/ч НОМЕР_3 . Розмір його грошового забезпечення становить біля 12 000 грн. щомісячно.
ОСОБА_3 зазначила, що відповідач має стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу сину.
Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.
Згідно зі статтею ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що син сторін - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання, факультету економіки, менеджменту та психології Київського національного торговельно-економічного університету, закінчує навчання за навчальним планом у здобувача вищої освіти освітнього ступеня бакалавра в червні 2021 року (а. с. 15). Навчання в університеті здійснюється на контрактній основі, загальна вартість якого становить 64 290,00 грн. (а. с. 16-17).
Встановлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді офіцера автомобільної служби озброєння в/ч НОМЕР_3 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячноправильними.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За наведеного, враховуючи матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, оренду житла останнім та наявність безробітної дружини, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про неможливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має непрацездатну дружину не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на підтвердження даної обставини не надано належних та допустимих доказів в порушення вимог ст. 81 ЦПК України.
Посилання в апеляційній скарзі, що період перебування на канікулах не повинен братись до обрахунку аліментів на період навчання повнолітнього, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відхиляються колегією суддів.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова