__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4449/19
УХВАЛА

20.06.2019 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якій позивач просить суд:

- розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем;

- визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

При перевірці чи відповідає подана позовна заява вимогам ст. 175-177 ЦПК України, суддею були встановлені недоліки поданої заяви, узв`язку з чим, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено. Вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачеві строк терміном в п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків поданої заяви, а саме для:

- у разі наявності документів, які підтверджують наявність у позивача пільг, які у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення від сплати судового збору, надати до суду належним чином завірені копії відповідних документів, разом з клопотанням про звільнення/відстрочення від сплати судового збору;

- у разі відсутності документів, які підтверджують наявність у позивача пільг, які у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення від сплати судового збору, надати до суду документ на підтвердження сплати суми судового збору за подання до суду позовної заяви. що містить дві вимоги немайнового характеру, а саме сплаті підлягає судовий збір в загальному розмірі 1536 гривень 80 копійок;

- роз`яснено реквізити для сплати судового збору;

- роз`яснено, що у разі сплати судового збору в належному розмірі, за необхідне надати до позову відкоректований попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- у разі надання додаткових документів до позовної заяви, у відповідності до ч.1 ст. 177 ЦПК України, надати до суду їх копії у відповідності до кількості відповідачів та третіх осіб по справі.

Одночасно у вказаній ухвалі суду позивачеві роз`яснено, що у разі виконання недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду у встановлений строк, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі не усунення недоліків поданої заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

13 червня 2019 року позивач отримала вказану копію ухвали суду, що підтверджується розпискою про вручення копії ухвали суду.

Отже строк терміном в п`ять днів встановлений судом для усунення недоліків закінчився 18 червня 2019 року включно.

13 червня 2019 року позивачем було надано до суду заяву на виконання вказаної ухвали суду та усунення недоліків поданої заяви, до якої надано оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок.

Однак, у відповідності до ухвали суду від 06.06.2019 року позивачеві було роз`яснено, що за пред`явленим позовом, з урахуванням заявлених двох вимог немайнового характеру, до сплати підлягає судовий збір в сумі 1536 гривень 80 копійок.

Отже, позивачем не в належному розмірі сплачено судовий збір за пред`явленим позовом до суду, а отже не належним чином виконано ухвалу суду від 06 червня 2019 року.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що позивачем не належним чином усунуті недоліки поданої заяви.

Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що позивачем недоліки поданої заяви належним чином не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст. 185 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - слід повернути позивачеві та роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.