Справа № 364/1464/18
Провадження № 2/364/68/19
19.03.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л.А.,
при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,
представника Позивача ОСОБА_1 (довіреність від 27.12.2016 р. № 4715-К-О, а.с. 60),
Відповідач не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»)
до ОСОБА_2,
про стягнення заборгованості,
До Володарського районного суду Київської області 03.12.2018 р. надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 17 011,86 грн. за кредитним договором від 09.04.2014 р. № б/н.
На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 09.04.2014 р. № б/н ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит у встановленому договором розмірі. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобовязань. У звязку з цим Відповідач з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на 14.11.2018 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 17 011 грн. 86 коп., що складається з такого:
1 684,73 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;
14 040,85 грн. заборгованість за пенею;
500,00 грн. штраф (фіксована частина);
786,28 грн. штраф (процентна складова).
Ухвалою суду від 19.12.2018 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву щодо позову, призначено судове засідання на 29.01.2019 р., відкладене через неявку сторін у справі на 19.03.2019 р.
У судовому засіданні 19.03.2019 р. представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, до суду подав оригінал анкети-заяви Відповідача та інших доданих до позовної заяви
документів на виконання ухвали суду від 19.12.2018 р. (а.с. 61-63). Додатково пояснив, що за станом на 31.05.2015 р. борг по «тілу» кредиту становив 1 860 грн., останній платіж Відповідач сплатив 30.10.2016 р. у розмірі 300 грн.
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с. 43, 54) за зареєстрованою адресою місця його проживання, підтвердженою суду органом реєстрації (органом місцевого самоврядування) в порядку статті 187 ЦПК України (а.с. 37); повістки поверталися без вручення з поштовими повідомленнями «за закінченням встановленого строку зберігання, не проживає» (а.с. 48, 59), а також шляхом розміщення оголошення про виклик Відповідача до суду на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а.с. 45, 55-56).
За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою його місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею 128 ЦПК України.
Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статті 128 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обовязку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обовязок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обовязком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обовязку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (стаття 68 Конституції України).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с. 4), в заяві представника Позивача, доданій до позовної заяви (а.с. 34), а також наданою представником Позивача усно в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, надані у судовому засіданні, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Судом встановлено, що 09.04.2014 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримав кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на суму 2 000,00 грн., своїм підписом у названій анкеті-заяві засвідчив також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між ним і банком, а також те, що він зобовязується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг».
За пунктом 2.1.1.5.5 «Умов і Правил надання банківських послуг» Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Згідно з пунктами 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку Клієнт зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, він зобовязаний сплатити банку штраф у встановленому тарифами розмірі.
Як встановлено судом з наявних матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобовязання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши йому кредитні кошти в розмірі 2 000,00 грн., якими той користувався, маючи перед Позивачем заборгованість за «тілом» кредиту на 31.05.2015 р. у розмірі 1 860 грн. У подальшому Відповідачем здійснювалися платежі на погашення боргу, останній платіж здійснено 30.10.2016 р. Проте Відповідач у повному обсязі не виконав взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У звязку з цим за станом на 14.11.2018 р. у Відповідача з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 17 011,86 грн., що складається із:
1 684,73 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;
14 040,85 грн. заборгованість за пенею;
500,00 грн. штраф (фіксована частина);
786,28 грн. штраф (процентна складова).
Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією згаданої анкети-заяви Відповідача та її оригіналом, наданим суду для дослідження в судовому засідання (відповідно а.с. 8, 61); витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9); Розрахунками заборгованості за договором від 09.04.2014 р. № б/н, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом ОСОБА_2, за станом на 31.12.2015 р. (а.с. 5) та за станом на 14.11.2018 р. (а.с. 6-7); копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 10-24).
Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання (частина друга статті 615 ЦК України).
Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 09.04.2014 р. № б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав взяті на себе зобовязання у повному обсязі та у встановлені договором строки, відтак з Відповідача з урахуванням внесених ним раніше коштів на погашення заборгованості та обсягу заявлених позовних вимог слід стягнути на користь Позивача заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами (1 684,73 грн.)
Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафних санкцій, суд виходить з такого.
За визначеннями статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано, відтак її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Виходячи з аналізу наведених законодавчих норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобовязання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня); пеня й штраф є різновидами неустойки, тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобовязання суперечить статті 61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства.
Крім того, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних
наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання) (пункт 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).
Як встановлено судом, Позивачем не заявляється до стягнення розмір заборгованості Відповідача за «тілом» кредиту, а розмір невиконаного зобовязання Відповідача за відсотками за користування кредитом складає 1 684,73 грн., розмір штрафних санкцій загалом складає 15 327,13 грн. (14 040,85 грн. пеня; 500,00 грн. штраф, фіксована частина; 786,28 грн. штраф, процентна складова), що не співмірно із сумою наданого Відповідачеві кредиту (2 000,00 грн.), оскільки перевищує його більш ніж у 7,5 разів.
Відповідно до частини другої статті 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.
Вирішуючи зазначені питання, суд вважає за доцільне застосувати в цій справі до даних правовідносин висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», де Суд, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів (стаття 42 Конституції України) вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками фізичними особами.
Зважаючи на усе викладене, суд дійшов до висновку, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за кредитом у розмірі 1 684,73 грн. (відсотки за користування кредитними коштами), а також пенею в зменшеному судом розмірі до 2 000,00 грн., що у загальному розмірі до стягнення складає 3 684,73 грн.
Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 380,60 грн. судових витрат за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 551, 610, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-284, 288, 289, 351, 352, 354, 355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Копію повного заочного рішення суду направити сторонам.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.
Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.
Повне рішення суду буде складено не пізніше 25.03.2019 р.
Повне рішення суду складено 25.03.2019 р.
Суддя: Л.А. Макаренко