Номер провадження: 22-ц/813/5139/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Кравця Ю.І., Драгомерецького М.М.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи

цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019року, ухваленого під головуванням судді Калініченко Л.В., повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що29 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідно до якої, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення.

Однак, відповідач не виконує умови виконання зобов`язанняза кредитним договором №б/н від 29 листопада 2011 року, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 31 травня 2016 року, у загальному розмірі в сумі 15877 грн. 09 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 448 грн. 22 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 10616 грн. 63 коп.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3580 грн.; штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 732 грн. 24 коп.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість, а також судові витрати.

21 травня 2018 року змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріальногота процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк`зазначає, що висновки суду щодо застосування строку позовної давності не відповідають обставинам справи.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29 листопада 2011 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 500 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, однак не менше 50,00грн. та не більше залишку заборгованості. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, сплачується 500 гривень + 5% від суми заборгованості.

Позичальник у заяві надав свою згоду, що підписана ним заява від 29 листопада 2011 року разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Універсальна»), Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у вказаній заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав прийняті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредитну картку з можливим кредитним лімітом у визначеному сторонами розмірі відповідно до умов кредитного договору №б/н від 29.11.2011 року, що підтверджується інформацією наявною в наданому до суду розрахунку заборгованості.

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 31 травня 2016 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №б/н від 29 листопада 2011 року складає в загальному розмірі 15877 гривень 09 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 448 гривень 22 копійки; заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 10616 гривень 63 копійки; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3580 гривень 00 копійок; штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривень 00 копійок; штрафу (процентна складова) в сумі 732 гривні 24 копійки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущенестрок позовної давності звернення до суду з заявленими вимогами, а від так позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц.

Положеннями ч.5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору, клієнт має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості.

При цьому, відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж по кредитному договору ОСОБА_1 було здійснено 30.10.2012 року у розмірі 100,00 грн. (а.с. 4 т. 1).

З вказаною позовною заявою до суду позивач звернувся 22 серпня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач звернувся до суду зі спливом строку позовної давності, а тому на законних підставах відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_1 було видану нову картку зі строком її дії до липня 2016 року, не заслуговують на увагу суду, оскільки таких доказів, позивач до суду першої інстанції не надав.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» одночасно із апеляційною скаргою надав довідку, яка містить інформацію щодо строку картки № НОМЕР_1 , однак із неї не вбачається, що саме ця картка надавалася відповідачу (а.с. 60 т. 2).

Крім того, відповідно до ч.1,2,3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки поважність причин неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції позивач не обґрунтував, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішенняскладений 16 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Ю.І. Кравець

______________________________________ М.М. Драгомерецький