Номер провадження 2-о/754/189/19
Справа №754/4307/19
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Гайворонського В.М.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника Галкіної Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник - ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3, де вказала, що вона подана у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 систематично застосовує фізичне насильство відносно неї та морально її принижує. Заявник неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами про відкриття кримінального провадження. Заявник вказала, що вони із заінтересованою особою - ОСОБА_3 розлучені вже 18 років. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають квартиру, яка належить їм на праві часткової власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На даний момент заявник вимушена проживати не в своїй квартирі, а в квартирі своєї матері, яка наразі вимагає капітального ремонту. Син вимушений проживати в селі, без належних умов. Заявник з сином хочуть жити в своїй квартирі, але через агресію заінтересованої особи - ОСОБА_3 не можуть, так як не впевнені в безпеці свого життя разом з заінтересованою особою, через його погрози вбивства. В свою чергу заінтересована особа 28.04.2017 року купив квартиру, яку здає квартирантам, за що отримує кошти. Сам в свою чергу проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Заявнику з сином не дає навіть навідуватися до вищевказаної квартири. З кімнат, якими вони користуються, колишнім чоловіком ОСОБА_3 викрадено все майно заявника та її сина, а зараз уже виносить та викидає меблі. На даний момент двері в кімнати заклеєні папером, так як втомилися ремонтувати, а кожен приїзд заявника або її сина без міліції не обходиться, так як заінтересована особа вартує їх постійно на проході та перешкоджає пройти до квартири, а якщо це і вдається, то перешкоджає користуватися туалетом, кухнею, ванною, біжить слідом і нападає битися. Також вимикає світло в щитку, і перекриває воду.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов'язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1, а саме в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1, а саме до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявник - ОСОБА_1 та її представник - адвокат Галкіна Я.Г. заяву підтримали з підстав викладених в ній, просили її задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа: ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлявся завчасно та належним чином. Про поважність причин своє неявки до суду не повідомив, письмових заперечень проти поданої заяви також до суду своєчасно не направив

Вислухавши заявника, її представника, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що заявнику - ОСОБА_1, ОСОБА_4 та заінтересованій особі - ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно до наданих пояснень заявника в судовому засіданні ОСОБА_4 є сином заявника - ОСОБА_1 та заінтересованої особи - ОСОБА_3

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.03.2000 року, вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 16.03.2000 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №301 (а.с.15).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3, про визнання права власності та визначення порядку користування спільним майном задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено (а.с.19-21).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року залишено без змін (а.с.24,25).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визначення порядку користування та володіння спільним майном залишено без задоволення (а.с.22,23 - зворот).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2017 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року залишено без змін (а.с.26,27 - зворот).

Відповідно до копії листа начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві Косовського О.Г. від 04.01.2019 року адресованого ОСОБА_1 вбачається, що згідно обліків інформаційно-аналітичної системи відносно громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом 2017-2018 року, працівниками Деснянського УП ГУНП у м. Києві за ст. 173-2 КУпАП було складено 3 протоколи про адміністративні правопорушення, а саме:

?протокол № АА 972792 від 14.03.2018 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

?протокол № ГП 53663 від 12.04 2018 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

?протокол № ГП 54365 від 29.09.2018 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначені протоколи були направлені до Деснянського районного суду міста Києва, для розгляду та прийняття рішення згідно закону (а.с.28).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.18, - зворот).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2018 року звільнено ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Провадження по справі закрито (а.с.16,17).

Разом з тим, суд не може прийняти надані копії постанов, як належний доказ, адже вони роздруковані із сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв'язку з чим не зрозуміло стосовно якої особи вони винесені. Крім того вказані постанови не засвідчені уповноваженою особою суду та на них відсутній відтиск печатки суду.

Відповідно до копії листа начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві Косовського О.Г. від 03.04.2018 року адресованого ОСОБА_1 вбачається, що подані нею звернення в період часу з 25.04.2017 року по 29.03.2018 року зареєстровані до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Деснянського УП ГУНП у м. Києві, а саме:

?№ 54577 від 25.07.2017 року;

?№ 81561 від 03.11.2017 року;

?№ 81579 від 03.11.2017 року;

?№ 86459 від 24.11.2017 року;

?№ 10208 від 14.02.2018 року;

?№ 10566 від 15.02.2018 року;

?№ 10572 від 15.02.2018 року;

?№ 13790 від 01.03.2018 року;

?№ 13832 від 01.03.2018 року;

?№ 14122 від 03.03.2018 року (а.с.30).

Згідно з копією листа начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві Косовського О.Г. від 15.05.2017 року адресованого ОСОБА_1 на її звернення вбачається, що в Деснянському УП ГУНП України у місті Києві зареєстровано наступні звернення:

?ЖЄО № 41082 від 14.06.2016 року - заява гр. ОСОБА_3 про те, що син ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження. За результатами перевірки прийнято рішення про внесення даного звернення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0007012 від 14.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

?ЖЄО № 51055 від 17.07.2016 року - заява гр. ОСОБА_1 щодо втрати документів. За результатами перевірки складено висновок від 18.07.2016 року;

?ЖЄО № 52411 від 23.07.2016 року - заява гр. ОСОБА_1 щодо погроз фізичною розправою з боку колишнього чоловіка гр. ОСОБА_3 За результатами перевірки складено висновок від 23.07.2016 року;

?ЖЄО № 59175 від 16.08.2016 року - заява гр. ОСОБА_4 щодо крадіжки. За результатами перевірки складено висновок від 02.09.2016 року;

?ЖЄО № 69464 від 23.09.2016 року - заява гр. ОСОБА_4 щодо неправомірних дій батька. За результатами перевірки складено висновок від 13.10.2016 року;

?ЖЄО № 88948 від 09.12.2016 року - заява гр. ОСОБА_4, щодо неправомірних дій батька. За результатами перевірки прийнято рішення про внесення даного звернення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0014518 від 10.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України;

?ЖЄО № 1165 від 05.01.2017 року - заява гр. ОСОБА_1 щодо пошкодження дверей у квартирі колишнім чоловіком. За результатами перевірки складено висновок від 20.01.2017 року;

?ЖЄО № 26350 від 14.04.2017 року - заява гр. ОСОБА_1, про те, що колишній чоловік ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження. За результатами перевірки прийнято рішення про внесення даного звернення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0004815 від 14.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.31,32).

Відповідно до копії листа начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві Косовського О.Г. від 01.08.2016 року адресованого ОСОБА_1 на її звернення вбачається, що Деснянським УП ГУНП у місті Києві проведено перевірку по заяві ОСОБА_1 № Р-2326 від 19.07.2016 року, в ході якої встановлено що до Деснянського УП ГУНП у місті Києві не одноразово надходили виклики за адресою: АДРЕСА_1 а саме:

?25.05.2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява ОСОБА_1, яка була зареєстрована до ЖЄО № 35356 про те, що 24.05.2016 року приблизно о 23.00 за адресою АДРЕСА_1, колишній чоловік таємно вчинив крадіжку її майна та коштів. Повідомлення яке зареєстроване до ЖЄО № 35356 від 25.04.2016 року внесено до ЄРДР № 0006104 від 25.05.2016 року. Триває досудове розслідування;

?05.04.2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 22443 від гр. ОСОБА_1, що за адресою: АДРЕСА_1 до квартири зайшла невідома особа. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 22443 від 05.04.2016 року складено висновок від 13.04.2016 року;

?14.06.2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява ОСОБА_3, яка була зареєстрована до ЖЄО № 41082 про те що за адресою АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження. Повідомлення яке зареєстроване в ЖЄО № 41082 від 14.06.2016 року внесено до ЄРДР № 0007012 від 14.06.2016 року та прийняте рішення про закриття кримінального провадження відповідно до ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України від 30.06.2016 року;

?16.10.2013 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 43502 від гр. ОСОБА_3, що за адресою: АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 43502 від 16.10.2013 року складено висновок від 25.10.2013 року;

?11.12.2013 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 52514 від гр. ОСОБА_3, що за адресою: АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 52514 від 11.12.2013 року складено висновок від 21.12.2013 року;

?28.11.2013 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 50552 від гр. ОСОБА_3, що за адресою; АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 50552 від 28.11.2013 року складено висновок від 08.12.2013 року;

?25.05.2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 35449 від гр. ОСОБА_3, що за адресою; АДРЕСА_1 конфлікт з колишньою дружиною та сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 35449 від 25.05.2016 року складено висновок від 07.06.2016 року;

?25.09.2014 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 40306 від гр. ОСОБА_3, що за адресою; АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 40306 від 25.09.2014 складено висновок від 30.09.2014 року;

?26.11.2015 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 85022 від гр. ОСОБА_1, що за адресою: АДРЕСА_1 з колишнім чоловіком. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 85022 від 26.11.2015 року складено висновок від 26.11.2015 року;

?19.03.2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 18327 від гр. ОСОБА_1, що за адресою: АДРЕСА_1 з колишнім чоловіком. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 18327 від 19.03.2016 року складено висновок від 25.03.2016 року (а.с.33, - зворот).

Згідно з листом начальника Деснянського УП ГУНП в м. Києві Косовського О.Г. від 15.03.2018 року, адресованого ОСОБА_1, останню повідомлено про те, що з колишнім чоловіком проведено профілактичну бесіду та складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.34).

Відповідно до листа начальника Деснянського УП ГУНП в м. Києві Косовського О.Г. від 24.03.2018 року, адресованого ОСОБА_1, останню повідомлено про те, що з колишнім чоловіком буде проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення протиправних дій відносно ОСОБА_1 (а.с.35).

З копії довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Київ від 24.07.2016 року (а.с.36) вбачається, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій переднього відділу правої стопи. Рекомендовано лікування в поліклініці.

З копії довідки №2241 від 14.04.2017 року Деснянського районного травматологічного пункту (а.с.37) вбачається, що у ОСОБА_1 наявна травма та проведено огляд черговим лікарем травматологом.

Відповідно до копії довідки №1560 від 14.02.2018 року травмпункту Київської міської клінічної лікарні м. Київ (а.с.38) вбачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз: закрите пошкодження капсульно-зв'язкового апарата правового колінного суглобу. Рекомендовано подальше лікування.

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що наразі не може користуватись своїм майном так, як останнє його відвідування квартири закінчилось травмою ноги. В 2014 році батьку провели лікування від алкоголю, у зв'язку з чим він став агресивним. Всі намагання потрапити в квартиру закінчуються сварками з батьком. Оскільки батько кидається в бійку та не дає користуватись майном, то виникає потреба постійно звертатись до поліції. З приводу неадекватної поведінки батька вони звертались до дільничного інспектора, однак такі намагання виявились марними. Двері в кімнату виламані, а всі речі вивезені. На запитання щодо місцезнаходження телевізора батько вказав, що здав його в ломбард. Обмежувальний припис необхідний для того, щоб привести квартиру до ладу та в подальшому реалізувати квартиру. Необхідно створити хоч мінімальні умови для життя.

Допитана судом у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_3 фактично користується всією квартирою, так як у квартирі заявник з сином проживати не можуть через постійні конфлікти з заінтересованою особою ОСОБА_3, так як він перешкоджає користуватися місцями загального доступу, поводиться агресивно, здійснює напади на заявника та її сина. На даний момент ОСОБА_1 вимушена проживати не в своїй квартирі, а в квартирі своєї матері. ОСОБА_4 вимушений проживати в селі. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 бажають проживати у квартирі, яка належить їм на праві власності, однак, не можуть цього зробити, через постійну агресію ОСОБА_3

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того у вказаній постанові роз'яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, суд вважає, що самі по собі такі документи не дають підстави вважати, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення.

Так, за приписами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Таким чином, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий або прокурор не здійснює оцінку такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Отже, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення.

Долучені письмові докази по справі, надані пояснення заявника та свідків у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, можуть розцінюватись судом як домашнє насильство, проте не підтверджують конкретних фактів вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень. З огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявником та її представником в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення ОСОБА_3 протиправних дій у майбутньому. Суд усвідомлює, що достатньою підставою для задоволення такої заяви є існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справи доведено.

У зв'язку з вищевикладеним суд, приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, поклавши на останнього на строк 6 місяців такі обов'язки:

-заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України, визначено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з вимогами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявника про заборону ОСОБА_3 перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1, а саме в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборону ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1, а саме до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не підлягають до задоволення, адже заінтересована особа ОСОБА_3 є власником частки цієї квартири в рівних долях з іншими співвласниками квартири, тому відповідно до вимог Цивільного законодавства не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном, власником якого він є.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами суд також не приймає як доказ посилання заявника щодо того, що ОСОБА_3 є власником іншої квартири, яку ним було придбано 28.04.2017 року.

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1, як такі, які заявлені передчасно, адже з наданих ОСОБА_1 пояснень в судовому засіданні вбачається, що на момент розгляду справи вона не працевлаштована.

Отже, суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_3, тому заяву про видачу обмежувального приписунеобхідно задовольнити частково.

Всилу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 259, 294, 350-1, 350-2, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 поклавши на нього на строк 6 місяців такі обов'язки:

-Заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

В задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи про видачу обмежувального припису - віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду складено 02.04.2019 року.

Суддя: