Головуючий суду 1 інстанції - Посохов І.С.
Доповідач -Дронська І.О.
Провадження № 22-ц/810/499/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.

за участю секретаря Вовчанської С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,

представник відповідача Селіхова ОСОБА_4 Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року, ухвалене 14.05.2019 року у складі судді Посохова І.С. в м.Сєвєродонецьку

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про скасування наказу та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що він працює слюсарем-інструментальником 6 розряду цеху «НОПС» ПрАТ «Азот» та є членом Первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та членом її виборного органу - профспілкового комітету первинної профспілкової організації, що є виборним органом цієї первинної профспілкової організації, про що ПрАТ «Азот» було повідомлено належним чином.

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 отримав щорічну основну та додаткову відпустки у відповідності до вимог п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Під час перебування у відпустці з 30.05.2018 по 20.06.2018 він знаходився на лікарняному. 27.06.2018 позивач вийшов на роботу та віддав листок непрацездатності за № 024586 ст. табельнику цеха «НОПС» ОСОБА_5

Наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 507 від 12.07.2018 року позивача притягнули до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за нібито, як вважає позивач, виявлені у нього прогули. ОСОБА_1 вважає, що наказ № 507 від 12.07.2018 ПрАТ «Азот» підлягає скасуванню з тих підстав, що відповідач у порушення ст. 252 КЗпП України не отримав попередньої згоди на притягнення його до дисциплінарної відповідальності від виборного органу профспілкового комітету ППО НПГУ робітників Сєвєродонецького об`єднання Азот» і взагалі за такою згодою не звертався, що є підставою для скасування цього наказу.

Крім того, позивач вважає, що підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у адміністрації ПрАТ «Азот» не було, оскільки не існувало самого факту прогулу. Як зазначає позивач щорічну додаткову відпустку він отримує у відповідності до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державою гарантовано використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік. Щорічна відпустка позивача, яка складалась з основної та додаткової (згідно з вимогами п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») мала бути перенесена на дні непрацездатності з 30.05.2018 по 20.06.2018 і закінчилась 27.06.2018 - днем коли позивач вийшов на роботу та приступив до виконання своїх трудових обов`язків.

Також позивач вважає, що вказані дії з боку відповідача, які є порушенням його законних трудових прав, завдали йому моральних страждань, чим нанесли моральну шкоду. Незаконні дії відповідача вимагають від позивача додаткових зусиль в організації його життя, створює труднощі і відбирає час, який би позивач міг присвятити своїй родині. Також внаслідок порушення його прав і незаконного притягнення до відповідальності без законних підстав позивач постійно відчуває роздратованість і перебуває в знервованому стані, що також позначається і на його родинних стосунках.

Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 134 028,00 грн, яка розраховується у відповідності до § 8. Компенсація моральної шкоди при порушенні трудових прав громадян «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», яка включена за № 176 до науково-технічної та довідкової літератури, що використовується при проведенні психологічної експертизи, ведення якого передбачено в наказі Міністерства юстиції України від 30.07.2010 № 1722/5.

Просив суд скасувати наказ № 507 від 12.07.2018 року ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», як такий, що не відповідає вимогам ст. 252 КЗпП України та стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 134 028 гривень у якості відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про скасування наказу № 507 від 12.07.2018 року та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ОСОБА_6 .С. № 507 від 12.07.2018 року «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави судовий збір у сумі 734,82 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що щорічна додаткова відпустка позивача ОСОБА_1 , надана останньому у відповідності до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», повинна була бути продовжена роботодавцем на строк його тимчасової непрацездатності, тобто до 27.06.2018. У цей день позивач мав вийти на роботу.

Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, суд першої інстанції посилався на те, що діями відповідача, які полягають у незаконному накладенні на позивача дисциплінарного стягнення, дійсно порушено його законні трудові права, гарантовані Конституцією України, а звинуваченням позивача у прогулах, відповідачем зіпсована репутація позивача як дисциплінованого працівника, що призвело до моральних страджань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя та визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням як позивачем ОСОБА_1 так і відповідачем ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» подані апеляційні скарги, в яких: ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відшкодування розміру моральної шкоди, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування розміру моральної шкоди і в цій частині ухвалити нове судове рішення, а саме стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 134 028грн у якості відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди; ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин, що мають значення, встановлення недоведених обставин, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга скаржника ОСОБА_1 мотивована тим, що в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди суд першої інстанції повинен був виходити з положень § 8. Компенсація моральної шкоди при порушенні трудових прав громадян «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», яка включена за № 176 до науково-технічної та довідкової літератури, що використовується при проведенні психологічної експертизи, ведення якого передбачено в наказі Міністерства юстиції України від 30.07.2010 № 1722/5 та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у кратному співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Мінімальна заробітна плата в Україні за 2018 рік складає 3723 грн, а тому розмір компенсації моральної шкоди складає 36 мінімальних заробітних плат х 3723 грн = 134 028 грн.

Отже рішення суду першої інстанції, як вважає скаржник, в частині розміру моральної шкоди визначалось не у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, як це передбачено законодавством, тому ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є прямою підставою для скасування і ухвалення нового рішення.

Апеляційна скарга скаржника ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що додаткова відпустка позивача, яку він отримав відповідно до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, під час якої він захворів та перебував на лікарняному повинна була бути продовжена роботодавцем на строк його тимчасової непрацездатності.

Скаржник вважає, що додаткова відпустка, що надається на підставі ст.ст. 20, 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не належить до щорічних, хоча ця відпустка і надається щороку згідно із положеннями зазначеного Закону, але вона визначена в цьому Законі, як пільга та компенсація чорнобильцям і це відрізняє її від щорічних відпусток, яка надається усім працівникам за умови роботи упродовж певного часу. Отже на додаткову відпустку чорнобильцям 1 і 2 категорій, яка надана їм відповідно до п.22 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не поширюється право щодо перенесення, або продовження відпустки, згідно зі ст. 11 Закону України «Про відпустки».

Відповідач вважав і вважає, що незаконне продовження відпустки ОСОБА_1 , як особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, на кількість днів хвороби, яка настала в період находження у додатковій відпустці, що надавалась йому на підставі п. 22. ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є прогулом без поважних причин, отже у відповідача були всі законні підстави для видання наказу № 507 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. отже у відповідача були всі законні підстави для видання наказу № 507 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, то скаржник вважає, що суд перщої інстанції повинен був зупинити провадження у справі та запитати у первинної профспілкової організації згоду на застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, тобто поступити аналогічним чином, як передбачено в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника, розглядати спір по суті.

Позивач - скаржник ОСОБА_1 , якого було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останнього на надходило.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі позивача-скаржника ОСОБА_1 за участю представників останнього ОСОБА_2 та Жмурка О.П ОСОБА_7 , а також за участю представника відповідача-скаржника ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на посаді слюсаря-інструментальника цеху «НОПС» 6 розряду.

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2002 року, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1.

Відповідно до копії листа-повідомлення голови ППО НПГУ робітників Сєвєродонецького об`єднання «Азот» Нестєренка С ОСОБА_9 вих. № 1/12 від 17.12.2015 адресованого голові правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ОСОБА_10 , останній був повідомлений про обрання ОСОБА_1 членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації НПГУ робітників Сєвєродонецького об`єднання «Азот», у зв`язку з чим на ОСОБА_1 розповсюджуються всі гарантії, передбачені законодавством України для членів виборних профспілкових органів. Дане повідомлення направлено поштовим відправленням та отримано адресатом 22.12.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 870.

Згідно з копією наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 2101/0029 від 26.03.2018 року ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 23.04.2018 по 20.05.2018 на 26 календарних днів.

Відповідно до копії наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 2101/0036 від 07.05.2018 ОСОБА_1 надано додаткову відпустку як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з 21.05.2018 року по 05.06.2018 року на 16 календарних днів.

Згідно з копією листка непрацездатності серії АДР № 024586, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 30.05.2018 року по 20.06.2018 року. Стати до роботи мав 21.06.2018 року.

Відповідно до копієї наказу голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугаєва Л.С. № 507 від 12.07.2018 року дні невиходу на роботу слюсаря-інструментальника ОСОБА_1 21.06.2018 року, 22.06.2018 року, 23.06.2018 року, 25.06.2018 року, 26.06.2018 року вважати прогулами. За скоєний прогул слюсарю-інструментальнику цеху НОПС ОСОБА_1 оголошено догану.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на вимоги статті 80 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що щорічна додаткова відпустка позивача ОСОБА_1 повинна була бути продовжена роботодавцем на строк його тимчасової непрацездатності, тобто до 27.06.2018р оку. У цей день позивач мав вийти на роботу, однак, відповідач не врахував даної обставини, помилково порахував дні невиходу на роботу позивача під час перебування його на лікарняному як прогул та притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, при цьому без відповідної згоди виборного профспілкового органу, членом якого є позивач та за таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в частині скасування наказу № 507 від 12.07.2018 року є такими, що підлягають задоволенню, оскільки, як вважав суд першої інстанції, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача, які полягають у незаконному накладенні на позивача дисциплінарного стягнення, дійсно порушено його законні трудові права, гарантовані Конституцією України, а звинуваченням позивача у прогулах, відповідачем зіпсована репутація позивача як дисциплінованого працівника, що призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки та визнав встановленими недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви позивача ОСОБА_1 останній вважає, що його наказом відповідача № 507 від 12.07.2018 року притягнули до дисциплінарної відповідальності за нібито виявлені у нього прогули та підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у адміністрації ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не було, оскільки не існувало самого факту прогулу.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» вважає, що незаконне продовження відпустки ОСОБА_1 , як особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, на кількість днів хвороби, яка настала в період находження у додатковій відпустці, що надавалась йому на підставі п.22.ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є прогулом без поважних причин, отже у відповідача були всі законні підстави для видання наказу № 507 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Аналізуючи доводи сторін, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ч. 2 ст. 76 КЗпП України тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 80 КЗпП України щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, (Категорія 1) як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а.с. 6.

Законодавством України для осіб, постраждалих унаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачені пільги і компенсації, у тому числі додаткові відпустки за місцем роботи.

Так, згідно із п. 22 ст. 20 та п.1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорій 1 та 2, державою гарантовано компенсації та пільги, зокрема щодо отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих (16 календарних) днів на рік.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у листі Міністерства праці України від 14.06.2006 р. № 206/13/116-06 тривалість цієї відпустки в календарних днях становить 16 днів.

Така додаткова відпустка не віднесена цим Законом до щорічної відпустки, а визначена як пільга та компенсація за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи та відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.96 р. № 504 та згідно роз`яснень, що містяться в листі Міністерства соціальної політики від 20.08.2016року № 584/20/112-16, ця відпустка належить до інших видів відпусток, установлених законодавством.

Як убачається з матеріалів справи наказом від 26.03.2018 року ПРАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку на період з 23.04.2018 року по 20.05.2018 року на 26 календарних днів, а.с.49.

Наказом від 17.05.2018 року ПРАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ОСОБА_1 надано додаткову відпустку на період з 21.05.2018 року по 05.06.2018 року на 16 календарних днів як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а.с.50.

Відповідно до записів листка непрацездатності ОСОБА_1 знаходився на санаторно-курортному лікуванні з 30.05.2018 року по 20.06.2018 року і повинен був стати до роботи з 21 червня 2018 року, а.с.5.

На підставі зазначеного встановлено, що у період додаткової відпустки, наданої ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, він проходив санаторно-курортне лікування 30, 31травня та 01, 02, 03, 04, 05 червня 2018 року.

Вважаючи, що на дні непрацездатності під час додаткової відпустки, він має право на продовження цієї відпустки, ОСОБА_1 став до роботи не 21 червня 2018 року, як зазначено у листку непрацездатності, а 27 червня 2018 року, з урахуванням днів хвороби під час цієї додаткової відпустки.

Між тим, додаткова відпустка, що надається особам 1 і 2 категорій постраждалих унаслідок Чорнобильської катастрофи, не належить до виду щорічних відпусток.

Отже, на порядок надання «чорнобильської» відпустки не поширюються правила надання щорічної відпустки.

Це означає, що додаткову відпустку, належну особам 1 і 2 категорій постраждалих унаслідок Чорнобильської катастрофи:

надають один раз протягом календарного року. Тобто починаючи з кожного нового календарного року у працівників із статусом осіб 1 і 2 категорій постраждалих унаслідок Чорнобильської катастрофи виникає право на «чорнобильську» відпустку тривалістю 16 календарних днів;

не переносять на наступний рік при невикористанні «чорнобильської» відпустки в поточному календарному році;

не подовжують на святкові і неробочі дні (ст. 73 КЗпП України), що припали на період цієї відпустки;

вважають наданою за той календарний рік, на який припадає початок такої відпустки (лист Мінпраці від 14.06.2006 р. № 206/13/116-06).

не ділять на частини. Так, «чорнобильську» відпустку надають працівникам виключно тривалістю 16 календарних днів;

не продовжують і не переносять на інший період, якщо на період «чорнобильської» відпустки припав період тимчасової непрацездатності працівника, а також при настанні інших обставин, зазначених у ч. 1 і 2 ст. 11 Закону № 504/96;

надають повної тривалості незалежно від часу роботи працівника у роботодавця;

не компенсують невикористані дні при звільненні або в період трудових відносин з роботодавцем.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що відповідач мав передбачені законом підстави для видачи наказу № 507 від 12.07.2018 року щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за прогули 21.06.2018 року, 22.06.2018 року, 23.06.2018 року, 25.06.2018 року, 26.06.2018 року без поважних причин, що спростовує доводи позивача про те, що факту прогулу не існувало.

Між тим, відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку у діях або бездіяльності працівника.

На роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Згідно з ч.2 ст. 252 КЗпП України та ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є спеціальним законом, що визначає особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок.

Системний аналіз указаних норм закону дозволяє зробити висновок про те, що попередня згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, який є членом виборних профспілкових органів, з боку виборчого профспілкового органу є засобом захисту прав працівника. Зазначена норма не містить винятків щодо застосування цієї гарантії.

Довід ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про неправомірне незастосування судом першої інстанції за аналогією норми ч.9 ст.43 КЗпП України щодо необхідності запиту під час розгляду справи у профспілкової організації згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є безпідставним, оскільки до працівників, які є членами виборних профспілкових органів, застосовуються додаткові гарантії, передбачені ч.2 ст.252 КЗпП України та ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що пов`язують можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, лише з наявністю попередньої згоди виборного профспілкового органу.

Оскільки спірні правовідносини врегульовані ч.2 ст.52 КЗпП України та ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, то норма ч.9 ст.43 КЗпП України не може бути застосована за аналогією.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 266/3706/15-ц провадження № 61-34827св18 та 10.07. 2019 року у справі № 266/4915/16-ц провадження № 61-31199св18.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», при наявності підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не дотримався порядку притягнення ОСОБА_1 , який є членом Первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об`єднанняАзот» та членом її виборного органу - профспілкового комітету первинної профспілкової організації, до дисциплінарної відповідальності, а тому наказ № 507 від 12.07.2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 підлягає скасуванню із зазначених підстав.

Колегія суддів вважає, що відповідачем скаржником не доведена наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування оскаржуваного наказу.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За доводами позивача ОСОБА_1 незаконними діями відповідача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, йому завдана моральна шкода.

Колегія суддів, враховуючи те, що ОСОБА_1 було допущено порушення трудової дисципліни у вигляді прогулів без поважних причин, не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що звинуваченням позивача у прогулах, відповідачем зіпсована репутація ОСОБА_1 як дисциплінованого працівника, що призвело до моральних страждань позивача.

Згідно з ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки спірні правовідносини врегульовані ч.2 ст.52 КЗпП України та ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, то норма ч.9 ст.43 КЗпП України не може бути застосована за аналогією.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 266/3706/15-ц провадження № 61-34827св18 та 10.07.2019 року у справі № 266/4915/16-ц провадження № 61-31199св18.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», при наявності підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не дотримався порядку притягнення ОСОБА_1 , який є членом Первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та членом її виборного органу - профспілкового комітету первинної профспілкової організації, до дисциплінарної відповідальності, а тому наказ № 507 від 12.07.2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 підлягає скасуванню із зазначених підстав.

Колегія суддів вважає, що відповідачем скаржником ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не доведена наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування оскаржуваного наказу.

Колегія суддів, враховуючи те, що ОСОБА_1 було допущено порушення трудової дисципліни у вигляді прогулів без поважних причин, не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що звинуваченням позивача у прогулах, відповідачем зіпсована репутація ОСОБА_1 як дисциплінованого працівника, що призвело до моральних страждань позивача.

Також колегія суддів вважає недоведеним позивачем ОСОБА_1 наявність додаткових зусіль в організації його життя, труднощів, що позначається на його родинних відносинах, що є наслідком порушення відповідачем його законних прав.

Враховуючи, що відповідачем, при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності було порушено порядок такого притягнення, то саме цією бездіяльністю відповідача через порушення законних прав ОСОБА_1 , як робітника і члена виборного органу професійної спілки та передбачених законом гарантії, позивачу була завдана моральна шкода, що є підставою для відшкодування цієї шкоди відповідачем.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо обов`язковості використання для суду при вирішенні питання про розмір компенсації завданої морольної шкоди § 8. Компенсація моральної шкоди при порушенні трудових прав громадян «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», відповідного визначення на підставі зазначеної методики моральної шкоди у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, а саме 36 мінімальних заробітних плат станом на 2018 рік, що складає 134 028грн.

Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, яке саме законодавство застосовує суд при вирішенні справи.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному Кодексі України.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог, характер порушення прав позивача з боку відповідача, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості вважає за справедливе визначення судом першої інстанції саме розміру відшкодування моральної шкоди у 3000 гривень - як адекватну компенсацію з огляду на характер та обсяг страждань, що зазнав позивач з вини відповідача.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставин, що мають значення для справи в частині наявності підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, висновки щодо наявності права на перенесення додаткової відпустки особам, що постраждали внаслідок ЧАЕС, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині висновків суду першої інстанції щодо додаткової відпустки, викладеним у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року змінити в мотивувальній частині щодо висновків суду першої інстанції про продовження відпустки ОСОБА_1 , виклавши її в редакції постанови.

Іншу частину рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 листопада 2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді Ю .В. Єрмаков

О. Ю. Карташов