Справа № 365/122/19 Номер провадження: 2/365/133/19
У Х В А Л А

25.03.2019 смт. Згурівка Київської області

Суддя Згурівського районного суду Київської області Денисенко Н.О.,

вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Згурівської селищної ради Київської областіпро встановлення факту спільного проживання однією родиною,

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2019 року позивач звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Київської області від 07 липня 2006 року вона була призначена піклувальником ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які з 2006 року проживали разом із нею в місті Києві. ОСОБА_2 померла 05.05.2018, ОСОБА_4 - 21.09.2008. Їхня спадщина складається із житлового будинку номер 73 по вулиці Маяковського в смт. Згурівка Київської області. Після смерті ОСОБА_2 вона подала звернулася із заявою як спадкоємець за заповітом, після смерті ОСОБА_4 - як спадкоємець четвертої черги, яка протягом пяти років проживала із спадкодавцем. Інші спадкоємці відсутні. У звязку із подальшим оформленням своїх спадкових прав вбачає спір про право, на будинок їй необхідно встановити факт проживання однією родиною, тому просить у порядку загального позовного провадження встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_4 у період часу з 2007 року до 21 вересня 2018 року однією родиною.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України, тобто позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують викладені обставини, зокрема щодо відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, щодо спадкоємців у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), які б оспорювали право позивача на прийняття спадщини (натомість зазначає про відсутність інших спадкоємців), та позов не містить підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з розясненням, викладеним у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова від 30.05.2008 № 7) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка згідно з п. 24 повинна бути у вигляді обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) особа може звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова від 31.03.1995 № 5) судам роз'яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови від 30.05.2008 № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відтак вбачається, що за відсутності інших спадкоємців і спору між ними (а селищна рада не є таким спадкоємцем) справа повинна розглядатися за правилами окремого провадження.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у справі № 336/709/18-ц від 07.11.2018.

Відповідно до змісту п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 встановлено, що при вирішенні питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що в заяві зазначається, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 (ст. 185) ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Також вбачається за необхідне звернути увагу позивача на допущені помилки у зазначенні дат прийняття рішення селищною радою та смерті.

Позовну заяву необхідно залишити без руху, про що повідомити позивача і надати їй строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Згурівської селищної ради Київської областіпро встановлення факту спільного проживання однією родиною залишити без руху, про що її повідомити та надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, та роз'яснити, що в разі, якщо зазначені недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом не будуть усунені, заява буде вважатися неподаною та повернута їй.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала складена 25 березня 2019 року.

Суддя Н.О. Денисенко