Справа № 303/692/19
номер рядка стат. звіту 48, 49
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2019 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючої судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

31 січня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_3, який було зареєстровано 03 вересня 2005 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 427 та про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 2000 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, кожен з подружжя має різні погляди на шлюб та сім'ю, на ведення спільного господарства, між ними відсутнє взаємопорозуміння та повага. Від даного шлюбу мають двох дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Після народження сина, між сторонами почалися конфлікти та суперечки, які зробили неможливим та нестерпним їх подальше спільне життя. У звязку з чим з червня 2018 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, вони почали проживати окремо. Неодноразові спроби налагодити сімейні стосунки не дали результатів, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї є неможливим, оскільки шлюб носить тільки формальний характер. Крім того, позивач зазначила, що отримує заробітну плату в розмірі 4500 гривень, що в зимовий період є недостатнім навіть на оплату житлово-комунальних послуг, а тому їй важко самостійно утримувати дітей.

Позивач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених вище підстав, просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечує щодо розірвання шлюбу і стягнення з нього аліментів. Також, не заперечував щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п'ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 03 вересня 2005 року укладено шлюб в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 427 (свідоцтво про шлюб серії № І-ФМ № 002376, а.с.7).

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, сторони з червня 2018 року проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, та позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в прохальній частині позову зазначила про її бажання залишити прізвище «Щубелка».

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, то суд констатує наступне:

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Судом встановлено та підтверджується документально, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на утриманні матері та проживає разом з нею (а.с.12, 13).

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з цим, позивачем суду не надано доказів фінансової спроможності відповідача, наявності в нього майна і т.д.. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік», який на період з 01 січня по 30 червня 2019 року становить: для дитини віком до 6 років 1626 гpивень, для дитини віком від 6 років до 18 років 2027 гривень.

Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.09.2018 року у справі №588/11/17.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача, так і визнання позову відповідачем, обставини, які входять до предмета доказування (статті 182, 184 СК України), врахував інтереси дитини, встановив інші обставини, зокрема відсутність доказів наявності у відповідача офіційного працевлаштування і постійного доходу, встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також покладення обов'язку утримання дитини на обох батьків, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дітей необхідно стягнути аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з нього аліменти в більшому розмірі позивачем не надано та судом не встановлено.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 24, 110, 112, 113, 180, 182, 183, 191 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, 03 вересня 2005 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 427 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_4 залишити прізвище «Щубелка».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 31.01.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) гривні судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) гривні судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканка АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого м.Мукачево, вул.П.Набережна, буд.6 БАДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2019 року.

Головуюча Л.В. Курах