Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі судді Жупанової І.Б., за участі секретарки судового засідання Палубінської К.М., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 А. ОСОБА_4 , розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 336/2538/19 пр. 2/336/2202/2019 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином за ч. 1 ст. 366 здійсненого слідчим Прокуратури Запорізької області Маханьковим Д.Ю. при закритті справи за № 0000126,-

ВСТАНОВИВ:

20.03.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою уточненою в процесі розгляду до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином за ч. 1 ст. 366 здійсненого слідчим Прокуратури Запорізької області Маханьковим Д.Ю. при закритті справи за № 0000126.

В позові зазначає, що з 25.10.2017 року слідчим відділом прокуратури Запорізької області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 25.10.2017 року за ч. 1 ст. 366 КК України за заявою ОСОБА_1 , щодо внесення слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в ЗО Зайцевим Є.С. недостовірних відомостей до офіційних документів у кримінальному провадженні № 0003335.

Як вказує позивач, у кримінальному провадженні № 0000126 від 25.10.2017 року його визнано потерпілим.

Постановою слідчого СВ прокуратури Запорізької області Маханьковим Д.Ю. від 31.10.2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Позивач зазначає, що вказана постанова була отримана ним лише 23.12.2018 року, після направлення до Прокуратури Запорізької області листів від 22.11.2018 року, 10.12.2018 року та 17.12.2018 року і надіслана на його адресу прокурором відділу ПЗО Проценко М.В. простим листом за вих. № 17/3-3876 від 13.12.2018 року.

Не погоджуючись зі змістом вказаної постанови від 31.10.2018 року, позивач ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою слідчого судді у справі № 335/2946/18 від 07.02.2019 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено, постанову старшого слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 31.10.2018 року про закриття кримінального провадження за № 000126 від 25.10.2017 року за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано. Матеріали вказаного кримінального провадження повернуті для подальшого проведення досудового розслідування.

Як вважає позивач ОСОБА_1 , слідчий ПЗО ОСОБА_6 Д.Ю. вчинив щодо нього кримінальне правопорушення чим наніс позивачу моральну та матеріальну шкоду, у зв`язку з наступним:

Зміст постанови слідчого Маханькова Д.Ю. від 31.10.2018 року про закриття кримінального провадження повністю відтворює зміст постанови слідчого Тибія В.В. від 28.02.2018 року про закриття кримінального провадження № 000126, що вже виносилась у вказаному кримінальному провадженні та була скасована ухвалою слідчого судді у справі № 335/5130/18 від 06.06.2018 року.

Постанова від 31.10.2018 року слідчим Маханьковим Д.Ю., на думку позивача, була винесена без проведення жодних слідчих дій та містить недостовірні відомості. Слідчим не було виконано вимоги попередньої ухвали слідчого судді у справі № 335/5130/18 від 06.06.2018 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Після винесення постанови вона не була направлена заявнику, а сам ОСОБА_1 не був допитаний як потерпілий у вказаному кримінальному провадженні.

Як вказано у позовній заяві, зазначені дії та бездіяльність слідчого Маханькова ОСОБА_7 Ю. спричинила позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду, що полягає у перенесених душевних стражданнях, нервових стресах та втраті віри у законність і справедливість влади.

Позивач ОСОБА_1 також вказує, що слідчий ОСОБА_8 образив державну структуру прокуратуру Запорізької області, поставив себе вище закону і вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 в первісному позові вказав, що вважає належною компенсацією завданої йому моральної шкоди - суму в розмірі 10000 грн. Також просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, витрати на правову допомогу в сумі 4238,76 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1800 грн. та в рахунок відшкодування судових витрат пов`язаних з підготовкою та розглядом справи, стягнути на його користь кошти в сумі 276 грн.

Ухвалою від 20.05.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

28.05.2019 року через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, яка за своїм змістом відповідає змісту первісної позовної заяви, проте позивачем збільшено розмір позовних вимог, а саме: вимоги щодо відшкодування моральної шкоди збільшені до 510000 грн., заявлено вимоги про стягнення з відповідачів витрати пов`язані з наданням правничої допомоги при складанні уточненого позову в розмірі 700 грн. та витрат на копіювання примірників для учасників провадження в сумі 196 грн.

11.06.2019 року від прокуратури Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву, відповідач не визнає позовні вимоги, виходячи з наступного.

Як вказано представником відповідача, ухвалою Шевченківського районного суду від 23.04.2019 відкрито провадження у справі №336/2465/19 ( с. Зарютін П.В.) за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Предметом зазначеного позову є стягнення моральної шкоди у розмірі 510000 грн. та матеріальної шкоди - 4238,76 грн., завданих бездіяльністю слідчих та прийняттям процесуального рішення, а саме закриттям слідчим прокуратури області кримінального провадження №0000126 від 25.10.2017 за ст. 366 КК України. З наведеного відповідач вбачає підстави для залишення позову без розгляду.

Також відповідачем зазначено, що ухвала слідчого судді від 07.02.2019 року в порядку ст. 307 КПК України за скаргою ОСОБА_1 підтверджує лише факт реалізації особою, свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством та не свідчить про протиправність дій відповідача. У відзиві зазначено, що позивачем не доведено взагалі будь-якими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю, рішеннями відповідача та шкодою, яку він просить стягнути.

Сам факт закриття кримінального провадження, за відсутності в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування не є безумовною підставою для відшкодування шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових осіб органів державної влади. Визнання судом порушення, саме по собі, становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідачем також вказано на ті обставини, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди га причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас позивач не навів жодної норми Закону, які б визначали, яке саме його цивільне право чи інтерес порушено діями чи бездіяльністю відповідачів, та не надав жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу заподіяння йому моральної шкоди.

Щодо стягнення матеріальної шкоди позивач зазначив, що витрати позивача на юридичні послуги у кримінальному провадженні відносяться до процесуальних витрат, які підлягають стягненню в порядку глави 8 КПК України, та не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. Втрати позивача на послуги з копіювання цивільного позову та додатків до нього також не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов`язкового характеру га необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків.

01.07.2019 року від Головного управління ДКС України надійшов відзив на уточнену позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву відповідач не визнає позовні вимоги, виходячи з наступного. Як зазначає відповідач моральна шкода завдана позивачу, повинна відшкодовуватись винною особою, за наявності судового документу, яким встановлено протиправність його дій, водночас, позивачем не надано жодного судового документу, яким визначено протиправність дій посадових осіб Прокуратури Запорізької області. Позивачем також не надано доказів факту заподіяння шкоди чи моральних страждань, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, так і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків через дії посадових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. Також вказано, що Державною казначейською службою України здійснюється виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України. Органи ДКСУ не порушували прав позивача та вимоги про стягнення з ДКС України витрат на правову допомогу та витрат на копіювання є безпідставними.

Ухвалою від 03.07.2019 року було закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справи по суті та призначено справу до судового розгляду.

25.07.2019 року позивачем до суду надано відповіді на відзиви відповідачів: ДКС України, прокуратури Запорізької області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, в судовому засіданні заперечував проти наданих відповідачами пояснень, а також на підтвердження своїх позовних вимог долучив копію рішення ЄСПЛ у справі « ОСОБА_9 та Інші проти України», копію витягу про внесення відомостей до ЄРДР № 0000377 від 09.08.2019 року за фактом невиконання ухвали суду старшим слідчим прокуратури Запорізької області.

Позивач ОСОБА_1 також пояснив суду, що подання ним уточненої позовної заяви, якою збільшено вимоги про стягнення моральної шкоди з 10000 грн. на 510000 грн. обумовленні не збільшенням розміру завданої моральної шкоди, а має на меті виведення вказаної справи з числа малозначних та можливості оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанції до ВС у випадку незгоди позивача з їх змістом.

Представник прокуратури Запорізької області просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (а.с.77-81).

Представник Державної казначейської служби України просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (а.с.99-104).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 28.02.2018 року перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР від № 80003335 від 08.08.2015 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в межах якого позивач ОСОБА_1 є потерпілим. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні певний час проводилось слідчим Зайцевим Є.С.

25.10.2017 року за № 0000126 до ЄРДР було внесено відомості за заявою ОСОБА_1 на незаконні дії слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, який ймовірно вніс неправдиві відомості до документів по кримінальному провадженню № 80003335. Слідчий Тибій В.В. (а.с.8).

Досудове розслідування кримінального провадження № 0000126 від 25.10.2017 року за ч. 1 ст. 366 КК України за заявою ОСОБА_1 проводиться слідчим відділом прокуратури Запорізької області.

26.12.2017 року прокурором відділу прокуратури Запорізької області Проценко М.В. винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000126 від 25.10.2017 року.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя І.А. Крамаренко від 14.06.2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову прокурора ВП Запорізької області про відмову у визнанні потерпілим від 26.12.2017 року у кримінальному провадженні № 0000126. (а.с.16-17).

Постановою слідчого СВ прокуратури Запорізької області Маханьковим Д.Ю. від 31.10.2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. (а.с.12).

Не погоджуючись зі змістом вказаної постанови від 31.10.2018 року, позивач ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою слідчого судді у справі № 335/2946/18 від 07.02.2019 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено, постанову старшого слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 31.10.2018 року про закриття кримінального провадження за № 000126 від 25.10.2017 року за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано. Матеріали вказаного кримінального провадження повернуті для подальшого проведення досудового розслідування. (а.с. 19-21).

Вбачаючи у діях слідчого прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, що виявилось у невиконанні рішення суду, позивач ОСОБА_1 вжив заходів щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Так 09.08.2019 року на виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.06.2019 по справі № 320/1928/19, якою зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 27.12.2018 щодо невиконання ухвали суду старшим слідчим прокуратури Запорізької області. було зареєстровано кримінальне провадження за № ЄРДР 0000377 кваліфікованого за ч. 2 ст. 382 КК України (а.с.189).

20.02.2017 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 1/20/02/2017, за яким ОСОБА_10 зобов`язався надати ОСОБА_1 правову допомогу (юридичні послуги) у реалізації його прав та захисті законних інтересів у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, тощо.

Також позивачем надані акти здавання-приймання юридичних послуг, наданих ОСОБА_10 , а також платіжні документи, за якими ОСОБА_1 оплачував ОСОБА_10 певні суми.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1,4 ст. 77 ЦПК України: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Заявляючи вимоги по стягнення 510000 грн. моральної шкоди позивач вказав, що така моральна шкода завдана діями слідчого ОСОБА_8 , по винесенню постанови від 31.10.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000126, що на думку позивача, була винесена без проведення жодних слідчих дій та містить недостовірні відомості. Слідчим не було виконано вимоги попередньої ухвали слідчого судді у справі № 335/5130/18 від 06.06.2018 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Після винесення постанови вона не була направлена заявнику, а сам ОСОБА_1 не був допитаний як потерпілий у вказаному провадженні.

На підтвердження вказаних обставин позивач посилається на зміст ухвали слідчого судді у справі № 335/2946/18 від 07.02.2019 року якою скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Позивач у своєму позові наводить уривки вказаної ухвали, робить певні висновки, щодо незаконності дій слідчого та посилається на висновки слідчого судді за результатом розгляду скарги, вважаючи її наявність підставою для звільнення його від доказування цих фактів в даній цивільній справі.

За змістом ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Таким чином ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги поданої в порядку ст. 303 КПК України в розумінні ст.. 82 ЦПК України не є обов`язковими для суду, що розглядає цивільну справу, зокрема, при вирішення позовних вимог про відшкодування моральної і матеріальної шкоди. Так само як і висновки зроблені слідчим суддею у мотивувальній частині ухвали суду № 335/2946/18 від 07.02.2019 року не є обов`язковими для суду та підлягають окремому доведенню позивачем.

Позивач, у тому числі, вказав, що при розгляді скарги слідчим суддею він вимушений був з`явитись до суду, оскільки така явка є обов`язковою при розгляді скарг в порядку ст. 303 КПК України.

Проте, факт явки скаржника ОСОБА_1 до судового засідання при розгляді скарги, спростовується змістом ухвали на яку він і посилається. Так в ухвалі № 335/2946/18 від 07.02.2019 року зазначено: «у судове засідання заявник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд скарги у його відсутність…».

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу, а саме: скасування рішення слідчого або прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

За змістом вказаної ухвали, вимоги скаржника ОСОБА_1 слідчим суддею було задоволено, постанову старшого слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 31.10.2018 року про закриття кримінального провадження за № 000126 від 25.10.2017 року за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано. Матеріали вказаного кримінального провадження повернуті для подальшого проведення досудового розслідування.

Така ухвала підтверджує лише факт реалізації особою, за заявою якої зареєстровано кримінальне провадження, свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством.

Сам факт скасування слідчим суддею процесуального рішення слідчого не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Лише незгода позивача з процесуальним рішенням працівника прокуратури, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Також слід зауважити, що реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду у справі № 338/12193/16-ц (постанова від 13.03.2019), становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Факт отримання позивачем постанови слідчого Маханькова Д.Ю. від 31.10.2018 р. позивачем лише 23.12.2018 року не вплинули на права останнього, оскільки скарга на дії слідчого, подана ОСОБА_1 , була прийнята та розглянута слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, чим захищено права позивача.

Незгода з іншими процесуальними рішеннями слідчого прийнятими в межах кримінального провадження № 0000126, на які посилався позивач, ОСОБА_1 може бути оскаржена в порядку передбаченому КПК України, та перевірці в межах цивільного позову не підлягає.

Як вказано у позовній заяві, зазначені дії та бездіяльність слідчого Маханькова ОСОБА_11 .Ю. спричинила позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду, що полягає у перенесених душевних стражданнях, нервових стресах та втраті віри у законність і справедливість влади.

Відповідно до ч.2,3 ст. 23 ЦК України: Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, зазначив, що моральна шкода, яка була йому завдана, не стосується ушкодження здоров`я, тому він не має медичних довідок, якими може довести факт її завдання, вважає, що наявність такої шкоди є очевидним, виходячи зі змісту висновків ухвали слідчого судді від 07.02.2019 року у справі № 335/2946/18. Позивачем не наведено своїх міркувань щодо розміру моральної шкоди та не вказано з яких розрахунків виходив при її підрахуванні.

Враховуючи вже наведені положення ст. 81, 82 ЦПК та досліджені матеріали, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що діями слідчого СВ прокуратури Запорізької області Маханьковим Д.Ю. дійсно завдано матеріальної чи моральної шкоди ОСОБА_1 , або що така шкода завдана, то вона перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями посадової особи та шкодою, на яку посилається позивач.

Також ОСОБА_1 , як на підставу відшкодування моральної шкоди, посилався на той факт, що слідчий ОСОБА_8 образив державну структуру прокуратуру Запорізької області, поставив себе вище закону і вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.

На підтвердження вказаних обставин позивачем в судовому засіданні надано витяг з ЄРДР № 0000377 від 09.08.2019 року за змістом якого, на виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.06.2019 по справі № 320/1928/19, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 27.12.2018 щодо невиконання ухвали суду старшим слідчим прокуратури Запорізької області, що кваліфікованого за ч. 2 ст. 382 КК України

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України: Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підстави для звільнення від доказування викладені у ст.. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 12.01.2017 N 9-49/0/4-17 зазначив, що якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Таким чином сам факт внесення до ЄРДР відомостей на підставі заяв ОСОБА_1 про кримінальні провадження № 0000377 від 09.08.2019 за ч. 2 ст. 382 КК України та № 0000126 від 25.10.2017 року за ч. 1 ст. 366 КК України об`єктивно не свідчать про факт вчинення вказаних злочинів, не підтверджують винуватість певних осіб у їх вчиненні та не свідчить про наявність складу злочину в діях службових осіб.

Тобто, внесення до ЄРДР та проведення досудового розслідування компетентними органами у вказаних кримінальних провадженнях не підтверджують завдання позивачу ОСОБА_1 моральної чи матеріальної шкоди вказаними діями, оскільки їх протиправність на даний час, без наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, - є лише припущеннями позивача викладеними письмово в його заявах, зміст яких внесено до ЄРДР на підставі ст. 214 КК України та ухвал слідчих суддів.

Матеріальна шкода, про компенсацію якої позивався ОСОБА_1 , складається в основному з сум, які він сплачував ОСОБА_10 за надання послуг щодо складення процесуальних документів в межах кримінального провадження та позовної заяви та уточненої позовної заяви за декількома цивільними справами, в тому числі і за цією, відокремити суми витрат за якою позивач не зміг.

З досліджених судом документів вбачається, що ОСОБА_1 звертався із заявою про скасування постанови про закриття кримінального провадження і на час звернення мав статус заявника.

КПК України не передбачено такого учасника кримінального провадження як представник заявника фізичної особи.

З відомостей отриманих з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що ОСОБА_10 адвокатом не являється, тож жодних законних підстав представляти інтереси ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не має.

За таких обставин, суд не вбачає підстав стягувати за рахунок держави витрати, понесені ОСОБА_1 на сплату послуг особи, яка за законом не може мати повноважень представника у конкретному кримінальному провадженні.

Оскільки судом не знайдено підстав для задоволення позову, тож, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, також не вбачається підстав для стягнення витрат, які позивачем визначені як витрати на правову допомогу.

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином за ч. 1 ст. 366 здійсненого слідчим Прокуратури Запорізької області Маханьковим Д.Ю. при закритті справи за № 0000126 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Повний текст рішення складено 31.10.2019 року.

Суддя: І.Б. Жупанова