ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно на утримання кожної дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 08 грудня 2014 року до досягнення ними повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь і на утримання ОСОБА_2 аліменти у розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 08 грудня 2014 року до досягнення неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року вказане рішення суду залишене без змін.

05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання вказаного рішення суду, посилаючись на те, що на прохання його колишньої дружини, він сплачував присуджені аліменти готівкою їй на руки у період з 2014 року по березень 2016 року, проте у цей період ОСОБА_2 пред'явила до виконання виконавчий лист, хоча нею кошти отримувались особисто, та згідно Довідки ВДВС заборгованість зі сплати аліментів становить 37 100,00 грн..

У зв'язку із наявністю значної суми заборгованості, заявник просив суд розстрочити сплату заборгованості по аліментам на один рік зі сплатою різними частинами щомісячно, посилаючись на тяжке матеріальне становище.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що скрутне матеріальне становище не завжди має характер особливих або виняткових обставин, тому матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, та не є обставиною, що утруднює його виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги заяву стягувача - ОСОБА_2 за якою остання не заперечувала проти задоволення заяви про розстрочення сплати боргу на рік. При цьому, апелянт зазначає, що виникла заборгованість по аліментам є давнішньою, він не допускає збільшення її розміру, а навпаки шукає можливість її погасити, однак, враховуючи значну суму такої заборгованості, апелянт не в змозі погасити її одноразово.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року про відмову у задоволенні його заяви про розстрочення виконання рішення суду підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов'язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

В заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1, як на підставу для розстрочення виконання рішення суду першої інстанції, посилається на складне матеріальне становище та факт часткового погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Однак, наведені підстави в силу ст.435 ЦПК України не можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення.

Крім того, відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Винятковими можуть бути визнані обставини, які безпосередньо пов'язані з життям людини, оскільки в іншому разі порушуватимуться інтереси стягувача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до заяви про розстрочення виконання рішення суду, заявником не було надано жодного доказу щодо наявності підстав, визначених ст.435 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу заявника, що складне матеріальне становище не завжди має характер особливих або виняткових обставин, тому матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, та не є обставиною, що утруднює його виконання.

З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1, судом першої інстанції вірно встановлено відсутність правових підстав для її задоволення, оскільки судом було встановлено відсутність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим у розумінні ст.435 ЦПК України, а тому судом дотримано принцип пропорційності.

Доводи апелянта в скарзі про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги заяву стягувача - ОСОБА_2 за якою остання не заперечувала проти задоволення заяви про розстрочення сплати боргу на рік, а також те, що виникла заборгованість по аліментам є давнішньою, а її значний розмір апелянт не в змозі погасити одноразово в зв'язку із скрутним матеріальним становищем, - є необґрунтованими та безпідставними з наведених вище підстав.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді заяви ОСОБА_1 судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права, а тому ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко