ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5370/19 Справа № 187/1469/18 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Фермерського господарства Говоруха в особі керівника Говорухи Григорія Григоровича

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства Говоруха в особі керівника Говорухи Григорія Григоровича про зміну формулювання причин звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ФГ ''Говоруха'' в особі керівника Говорухи Григорія Григоровича про зміну формулювання та дати звільнення.

Позивач посилався на те, що 26.04.2018 він працював у відповідача на посадах слюсаря та тракториста відповідно до наказу 1/4 від 25.04.2018. 18.05.2018 він подав заяву до керівника господарства ''Говоруха'' про звільнення з посади за власним бажанням, але керівник відмовився її приймати. На господарстві він пропрацював до 31.05.2018 включно. На його звернення віддати трудову книжку та розрахунок керівник не реагував. Тільки 21.09.2018 після скарг до Петриківської селищної ради на дії ОСОБА_2 останній віддав трудову книжку із записом про його звільнення за прогул.

Просив змінити формулювання його звільнення за прогул, вказавши формулювання звільнення за власним бажанням.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано формулювання причин та підстав звільнення ОСОБА_1 з посади робітника Фермерського господарства «Говоруха» за прогул по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, неправильним.

Вирішено вважати ОСОБА_1 звільненим з посади робітника Фермерського господарства «Говоруха» з 31 травня 2018 року за частиною першою статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Стягнуто з Фермерського господарства «Говоруха» (місце знаходження: (місце знаходження: вул. Набережна, 27 смт Петриківка Петриківський район Дніпропетровська область) на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та закрити провадження по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Крім того, пунктом шостим статті 51 КЗпП України державоа гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Так, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

В той час, згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами, що ОСОБА_1 з 26.04.2018 працював в Фермерському господарстві «Говоруха» на посаді слюсар-тракторист (робітник фермерського господарства), що підтверджується наказом № ј від 25.04.2018 (а.с. 31).

Наказом № 2/6 від 20.06.2018 ОСОБА_1 31.05.2018 звільнено з роботи у зв`язку з прогулом без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 31).

Вказані відомості про прийняття та звільнення внесено до трудової книжки позивача (а.с.3-5).

Згідно акту про порушення трудової дисципліни від 31.05.2018 року, того ж дня, ОСОБА_1 залишив робоче місце об 11:55 год. та на роботі більше не з`явився (а.с. 27).

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд виходить з наступного.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Таким чином, звільнення робітника за прогули є одночасно дисциплінарним стяганням і тому до нього треба застосовувати статі 1471-149 КЗпП України.

Так, вказані положення КЗпП України визначають, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України)

Із встановлених обставин вбачається, що відповідачем не дотримано порядку застосування такого дисциплінарного стягнення, як звільнення робітника за прогули, оскільки, відповідач як роботодавцем, виявивши факт відсутності робітника на робочому місці понад три години поспіль, не отримав від нього жодних пояснень, зокрема, не з`ясовано наявність поважних причин невиходу на роботу, та взагалі, не повідомлення працівника про застосування такого стягнення.

Приймаючи рішення про застосування дисциплінарного стягнення та видаючи наказ про звільнення роботодавцем не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, оскільки жодного посилання на вказані обставини наказ про звільнення не містить.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки порушено порядок такого звільнення.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням, а отже, проявив ініціативу на розірвання трудового договору, і саме таку підставу для розірвання трудових відносин слід застосувати.

Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дано неправильну юридичну кваліфікацію, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством (п.п. 10, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9.

Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією № 58.

Згідно п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4 глави 2 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (пункти 2.6, 2.9 глави 2 Інструкції № 58).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом з тим, вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду, який, задовольнячи позовні вимоги не звернув уваги, що такий спосіб захисту, на думку колегії суддів, не є ефективним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким змінити підстави звільнення ОСОБА_1 з посади робітника Фермерського господарства Говоруха з 31 травня 2018 року за прогул по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на звільнення за частиною першою статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Говоруха в особі керівника Говорухи Григорія Григоровича задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року скасувати та постановити нове.

Змінити підстави звільнення ОСОБА_1 з посади робітника Фермерського господарства Говоруха з 31 травня 2018 року за прогул по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на звільнення за частиною першою статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Стягнути з Фермерського господарства Говоруха на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко