Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Лісняк К.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» про скасування дисциплінарного стягнення і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» про скасування дисциплінарного стягнення і відшкодування моральної шкоди. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працюю на посаді провідного наукового співробітника відділу «історичний музей» в комунальному закладі «Державний історико-архітектурний заповідник у м.Святогірську» за контрактом з 2011 року. Наказом директора заповідника від 11.02.2019 року № 30-од «Про догану» він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності ніби то «за не раціональне використовування і розподілення робочого часу» на підставі його власного звіту про виконану роботу в січні місяці. Вважає наказ від 11.02.2019 року № 30-од незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів директора заповідника ОСОБА_2

Вперше позивач дізнався про дисциплінарне стягнення 13.02.2019 року коли його ознайомили з наказом. Позивач спробував врегулювати розбіжності між ним і директором і письмово висловив свої аргументи про неправомірність винесеної догани на обороті наказу. Це не було прийнято до уваги директором. При подальшій розмові в кабінеті директора вислухати доводи ОСОБА_1 на предявлені обвинувачення директор ОСОБА_2 відмовилася. Тому, на підставі ст.ст. 150 і 221 КЗпП України 14.02. він звернувся з заявою про визнання наказу незаконним в комісію по трудовим спорам заповідника. Засідання комісії відбулося 21.02.2019 року, але ніякого вмотивованого рішення комісією прийнято не було, вона визнала власну некомпетентність у вирішенні трудового спору.

Факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за яке він був наказаний дисциплінарним стягненням у вигляді догани не був йому доведений ні його безпосереднім керівником - зав. відділом «історичний музей» ОСОБА_3, ні директором заповідника ОСОБА_2, ні іншими посадовими особами заповідника. Відповідно не було запропоновано йому надати письмові пояснення з цього питання. Тобто, наказ про догану винесений з порушенням ст. 149 КЗпП, яка визначає порядок винесення стягнення з обовязковим наданням письмових пояснень особи, який виноситься догана.

В наказі не приведено посилання на нормативний акт, його контракт, його посадову інструкцію, норми яких він порушив при виконанні своїх трудових обовязків. В якості документа для доказу вини позивача приведений його власний звіт про роботу в січні місяці, який не містить фактів порушення трудової дисципліни і невиконання трудових обовязків і відповідно не є документом, що обґрунтовує винесення догани. Навпаки, звіт повністю відповідає плановим завданням і визначеним термінам на їх виконання, затвердженими директором в особистому плані роботи позивача на 2019 рік. Більш того, звіт свідчить про ефективне і раціональне використання робочого часу, оскільки поряд з плановими завданнями виконані позапланові наукові роботи (створення нової експозиційної вітрини в музеї). Тому використання його звіту в якості доказу провини позивача є необгрунтованим і юридично нікчемним.

В наказі міститься формулювання порушення - «за не раціональне використовування і розподілення робочого часу». Вказана підстава для виносу догани протизаконна, оскільки за контрактом (п. 11) і посадовій інструкції (р.4), право на самостійний розподіл робочого часу для виконання власних наукових завдань і планів в межах затверджених адміністрацією термінів надано позивачу, відповідно він сам визначає раціональність у використанні робочого часу і узгоджує це з керівником відділу ОСОБА_3

Те, що дисциплінарне стягнення винесене позивачу директором з особистих мотивів доводять обставини винесення догани, а саме: 08.02.2019 року зав. ОСОБА_4 ОСОБА_3 було повідомлено, що його звіт за січень місяць 2019 року прочитаний директором заповідника і виникли запитання, які потребують пояснень і тому директор викликає позивача до себе. Позивач ознайомився з олівцевими помітками директора на своєму звіті і зрозумів, що питання виникли внаслідок відсутності у директора додатків №№1-8 до звіту, які є кінцевим результатом його роботи. Позивач спитав у керівника, чи ознайомилася директор з цими додатками, на що отримав відповідь, що додатки знаходяться у ОСОБА_3 в компютері і поки не роздруковувалися, тому звіту в повному обсязі у директора не було. Оскільки принтер для друку знаходиться в кабінеті зав. відділом, позивач запропонував ОСОБА_3 роздрукувати додатки, позивач їх підпише, передасть директору і надасть пояснення, якщо вони після цього залишаться. Позивачу невідомо коли, як і в якому складі роздруківки додатків без йго підпису були залучені до звіту і чи були питання до нього після цього. Про ніби-то порушення трудової дисципліни, яке викрито в його звіті йому ніхто не повідомив ні 08.02., ні 9-10 (субота-неділя), коли він працював за графіком, ні 11.02 коли він був вихідний і коли було ухвалене рішення про догану. Після вихідних (11-12.02.) позивач 13.02. вийшов на роботу і міг би надати пояснення по всіх питаннях, які виникли у директора, але з невідомих йому причин вирішено було не чекати його виходу на робоче місце і винести рішення про стягнення без його письмових і усних пояснень. Таким чином, будь-які дані, що свідчили б про порушення позивачем обов'язків, визначених ст. 139 КЗпП у відповідача відсутні, а застосування до нього стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства. Додатки до його звіту, і то не в повному обсязі йому взагалі принесли на підпис тільки 15.02., тобто через 4 дні після винесення догани про що він зробив відмітку на додатках до звіту. Про особисті мотиви при винесенні дисциплінарного стягнення свідчить і те, що при виборі стягнення повинно враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Нічого з цих вимог законодавства дотримано не було. За 38 років безперервної роботи в заповіднику (з моменту його заснування в 1981 році) на різних посадах у позивача не було ні одного дисциплінарного стягнення.

На підставі викладеного спірний наказ від 11.02.2019 року № 30-од підлягає скасуванню як незаконний.

Крім того, позивач вважаю, що незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, порушення його прав, гарантованих трудовим договором і законодавством, призначення на підставі контракту надбавки за виконання особливо важливої наукової роботи в розмірі 50 % посадового окладу (наказ від 22.01.2019 № 10-од), а потім необгрунтоване (в порушення п. III.13 контракту) зняття надбавки (наказ від 08.02.2019 року № 28-од), в тому числі за період коли він продовжував виконувати цю роботу (з 01.02. по 08.02.2019 року) привели до значних моральних страждань, побоювання його незаконного звільнення з боку адміністрації заповідника, тому він вважаю що КЗ «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» повинен йому відшкодувати моральну шкоду в розмірі, який він визначає в сумі 4000 гривень.

Просить суд скасувати наказ директора КЗ «Державний історико-архітектурний заповідник у м.Святогірську» від 11.02.2019 року № 30-од «Про догану» про винесення ОСОБА_1 догани та стягнути з КЗ «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви. Зазначив, що він є провідним науковим співробітником КЗ «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську». Незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності і порушення його прав, гарантованих відповідачем в трудовому договорі нанесло йому моральні страждання, наявність яких в його випадку повязане як погіршенням його фізичного стану, яке він відчув після оприлюднення наказу про догану. Він вже не молода людина і дуже болісно сприйняв направлені проти нього протиправні дії з боку директора, які, з одного боку посіяли у нього страхи про звільнення за статтею, а з другого принизили його в очах колективу заповідника і лишили його ділової репутації як науковця в колах науковців, працівників музеїв, краєзнавців, взагалі культурної інтелігенції Словянська і області.

Незважаючи на погіршення його фізичного стану, яке проявлялося в періодичних болях в області серця і часткового оніміння лівої руки він вирішив не звертатися до поліклініки і лікарняним і продовжував виходити на роботу, виконуючи свої обовязки і планові завдання. 19.02. він повинен був відповідно плану роботи заповідника і плану роботи Центральної бібліотеки м. Словянська представляти перед аудиторією працівників культури, музеїв, краєзнавців, науковців міста Словянська і області нові наукові видання, автором - укладачем яких є він. Про дату і цей захід він повідомив директора ОСОБА_2 в її кабінеті в першій декаді лютого, точного дня не памятає. Після винесення йому незаконного дисциплінарного стягнення, коли він був в тяжкому моральному стані, до нього підійшла його керівник, зав. відділом ОСОБА_3 і повідомила, що директор ОСОБА_2 доручила їй і зав. науково-просвітницького відділу ОСОБА_5 (яка приходиться йому дружиною) замість нього презентувати нові видання, автором-укладачем яких є він, в бібліотеці м. Словянська. Коли він запитав з чим повязане таке рішення, ОСОБА_3 відповіла, що за словами директора до 19 лютого його вже не буде. Що це означає йому ніхто не розяснив, що привело до ще більших моральних страждань, оскільки це могло означити що завгодно, найкраще, це звільнення за статтею, найгірше - фізичне усунення. З цього часу його моральні страждання поглибилися, він знаходився в стресовому стані і не міг навіть зясувати причин таких рішень і висловів у директора, ні подзвонити в бібліотеку і якось пояснити такі дії, які чинять перепони не тільки його робочим планам, але і роботі заповідника, оскільки запланований захід його публічний характер і є традиційним протягом вже 12 років. Після цього він памятає тільки дзвінок директора бібліотеки ОСОБА_6, яка, розуміючі його становище запропонувала перенести дату презентації на кінець лютого. Оскільки йому директор нічого не сказала про скасування планового заходу, бібліотека і він узгодили нову дату презентації наукових робіт - 27.02. Він знову став готуватися, вибачився перед запрошеними ним особисто людьми за зрив презентації 19.02. Безпосередньо перед 27.02, коли він підготувавши презентаційні матеріали зібрався виїхати до Словянська і попередив про це свого керівника відділу ОСОБА_3, остання здивувалася, що він не знає про те, що директорка дзвонила в Словянськ і скасувала презентацію книг і їхати туди вже не має сенсу. Після цього з ним вже ніхто не говорив, не відповідав на дзвінки і він вже не знав що йому робити далі. Його ділової репутації як автора творів, як науковця була нанесена діями директора непоправима шкода, відновити яку навряд чи вдасться найближчим часом.

Він страждав морально і від того, що ті художники з Словянська, які були представлені в художньому каталозі чекали оприлюднення своїх творів публічно, але так і не дочекалися. Бібліотека як публічний заклад культури понесла свої репутаційні втрати, не виконавши планового завдання по оприлюдненню нових видань.

Другий факт, який підтверджує свідоме нанесення йому моральної шкоди повязаний з тим, що одночасно з винесенням дисциплінарного стягнення директор ОСОБА_2, надала усне розпорядження про вилучення його книг, права на використання яких він передав заповіднику, зокрема видання: «ОСОБА_7. Ілюстрована історія» з реалізації в музеї (корпус №6) і на виставкових залах (корпус №20). Причому про це йому не повідомили і він направляв для придбання вказаних книг людей до музею, а потім вибачався перед ними, що заставив йти через все місто і дарма. Цей факт можуть підтвердити, співробітники заповідника, зокрема квитковий касир ОСОБА_8, яка сама йому розповіла як до неї зверталися люди за книгою, а вона вимушена була відмовити на тій підставі, що цю книгу і деякі інші книги авторства Дедова вилучили з продажу і винесли до складу. Це дуже вразило його і причинило ще більші моральні страждання, оскільки це було свідоме приниження його і перед колективом заповідника, і перед сторонніми людьми, які мали право отримати замовлену послугу, але не отримали. Він відчував одночасно і сором, і душевну біль і приниження цого як особистості внаслідок дій директора, яка ніяк їх не пояснювала йому і письмо ніяк не оформлюючи свої розпорядження, зловживаючи своїм службовим становищем.

13 лютого, тобто в день, коли позивача ознайомили з наказом про догану, користуючись своїм службовим становищем, директор змусила його кинути свою планову роботу і виконання посадових обовязків провідного наукового співробітника і використала його в якості нарочного для передачі його пояснень з приводу роботи наукової ради заповідника у м. Краматорськ, до управління культури облдержадміністрації. Ніяких завдань наукового плану він там не виконував, а всього лише передав папери і все. При цьому, всі інші посадові особи заповідника з виробничих питань їздять до Краматорська на службовому транспорті, йому ж запропонували скористатись громадським транспортом з призначенням часу прибуття до управління культури. Він розцінюю цей примус займатися не плановою науковою роботою, а доставкою паперів як свідоме знущання директором ОСОБА_2 над його особистістю як людини і найманого працівника, який не може не виконати наказу адміністратора під страхом звільнення за невиконання розпорядження директора.

Щодо розміру моральної шкоди, то його розрахунок базувався на відповідності нанесених йому неправомірними діями директора ступеню моральних страждань і втрат ділової репутації. Ще одним доказом підриву його ділової репутації є наказ від 22.03.2019 № 48-од «Про оголошення догани». Внаслідок тяжких обвинувачень директора, які містяться в мотиваційній частині наказу він вимушений був написати заяву про виведення його зі складу Ради трудового колективу, яка була розглянута на засіданні ради 31.03.2019 року з відповідним рішенням про виведення його зі складу Ради, а також заяву про виведення його зі складу виконкому Святогірської міськради, яка була розглянута на засіданні виконкому 27.03.2019 року з рішенням про клопотання про надання від відповідача підстав таких звинувачень. На сьогоднішній день, як йому відомо, що виконкому було відмовлено в наданні таких підстав, що також не дає йому можливості захистити його репутацію і наносить моральну шкоду. Це спонукало його подати позов на оскарження цього наказу. Крім того, до справи залучений наказ № 28-од від 08.02.2019 року про зняття з нього надбавки в розмірі 50 % за виконання особливо важливої роботи, який він також вважаю неправомірним і дії якого не тільки погіршили його матеріальне становище, але і надали також моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного просить суд задовольнити його позивні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, нанесеної йому внаслідок неправомірного винесення йому дисциплінарного стягнення і повязаних з ним подальших дій директора заповідника в сумі 4000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, надала пояснення, в яких зазначила, що Наказ № 30-од від 11.02.2019 року «Про винесення ОСОБА_1 догани» скасований Наказом Наказ № 44-од від 14.03.2019 року, тому підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив наступне.

Розпорядженням № 176рк від 22.07.2016 року керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, ОСОБА_2 призначено на посаду директора Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську».

Відповідно до Контракту з провідним науковим співробітником КЗ «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» від 08.09.2016 року, укладеного між Комунальним закладом «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» в особі директора ОСОБА_2, та ОСОБА_1, останній призначений на посаду провідного наукового співробітника відділу «Історичний музей» КЗ «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» терміном на пять років з 08.09.2016 року по 07.09.2021 року.

Наказом № 30-од від 11 лютого 2019 року «Про догану» Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську», за нераціональне використання і розподілення робочого часу, згідно звіту за січень місяць 2019 року, провідному науковому співробітнику відділу «Історичний музей»ОСОБА_1 винесено догану.

Однак, Наказомом № 44-од від 14 березня 2019 року «Про скасування наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення» Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську», Наказ № 30-од від 11 лютого 2019 року «Про догану» ОСОБА_1 скасований.

Отже, суд вважає, що дана обставина є підставою для відмови в задоволенні позову в частині скасування Наказу № 30-од від 11 лютого 2019 року «Про догану» ОСОБА_1М.».

При вирішення питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

В своїй позовній заяві позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн. В обґрунтування даної позовної вимоги позивач зазначає про те, що незаконне притягнення його до дисциплінарної відповідальності призвело до нанесенню йому моральних страждань, які виразилися у погіршенні його фізичного стану, знаходженні у стресовому стані, приниженні перед колективом заповідника та позбавленні його ділової репутації як науковця, на підтвердження чого надав Наказу № 48-од від 22 березня 2019 року «Про оголошення догани ОСОБА_1М.».

Стаття 1167 ЦК України встановлює підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи, суд доходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлена наявність вини відповідача в спричиненні позивачу моральної шкоди. Всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, позивач не надав суду жодного доказу, які б підтверджували наявність моральних страждань, погіршення стану його здоровя та позбавлення його ділової репутації, а тому для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні підстави.

При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд доходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25.03.2019 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову була задоволена та заборонено Комунальному закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» використовувати в Міністерстві культури України Наказ директора Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» від 11 лютого 2019 року № 30-од «Про догану» про винесення ОСОБА_1 догани, та Наказ директора Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» від 22 березня 2019 року № 48-од «Про оголошення догани ОСОБА_1М.».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 9-10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, суд вважає, що підстави для забезпечення позову відпали та вжиті заходи забезпечення позову повинні бути скасовані.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-80, 89, 263-265 ЦПК України, 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» про скасування дисциплінарного стягнення і відшкодування моральної шкоди відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони Комунальному закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» використовувати в Міністерстві культури України Наказ директора Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» від 11 лютого 2019 року № 30-од «Про догану» про винесення ОСОБА_1 догани, та Наказ директора Комунального закладу «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Святогірську» від 22 березня 2019 року № 48-од «Про оголошення догани ОСОБА_1М.».

Повний текст рішення виготовлений 12 квітня 2019 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_9