ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 635/1355/18

провадження №22-ц/818/399/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року, постановлене під головуванням судді Назаренко О.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст рішення виготовлено 04 червня

2018 року), -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 350,18 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що підписуючи анкету-заяву відповідач зобовязався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, якими встановлений строк позовної давності до 50 років. Тому позивач вважає, що суд помилково застосував позовну давність у три роки. Крім того, вважає позовні вимоги доведеними та обгрунтованими.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Разом з тим представник АТ КБ «ПриватБанк» надала до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що строк дії картки ОСОБА_1 встановлено до січня 2017 року. Станом на 31 січня 2018 року заборгованість підлягає стягненню за три роки (з 01 лютого 2015 року по 31 січня 2018 року) та складає 2 652,48 грн., з яких: 738,48 грн.- тіло кредиту; 1 314 грн. - відсотки за користування кредитом;

600 грн. пеня за один рік.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем та не доведені викладені в позові обставини.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 19 березня 2010 року ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву, отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

Згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено базові відсоткові ставки (а.с.8).

Станом на 31.01.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.03.2010 року становить 11 350,18 грн., з яких:

- 738,48 грн. заборгованість за кредитом;

-6 535,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

-3 060 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-516,68 грн. штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобовязання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідачка не заявляла.

При цьому ОСОБА_1 наполягала на застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин, зазначала, що останнє погашення кредиту нею здійснене в період 19.09.2012 року на суму 250 грн., починаючи з 26.09.2012 року погашення кредиту більше не відбувалось. (а.с.49).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Встановлено, що ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору отримала кредитну картку №747433 строком дії до 01/17 (а.с.94).

Таким чином строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки з позовом до ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у березні 2018 року, тоді як строк дії картки встановлено до 01/17.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не заперечувала факту укладення кредитного договору. Після укладення договору відповідачка користувалася карткою, поповнювала картковий рахунок (а.с.5-6).

Відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності та через недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду у межах позовної давності, а вимоги позовної заяви є доведеними та обгрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що станом на 31.01.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.03.2010 року становить 11 350,18 грн., з яких:

- 738,48 грн. заборгованість за кредитом;

-6 535,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

-3 060 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-516,68 грн. штраф (процентна складова).

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановлено, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином відсутні підстави для стягнення штрафів з ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

Крім того до суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» надала додаткові пояснення, в яких зазначено, що станом на 31 січня 2018 року заборгованість підлягає стягненню за три роки (з 01 лютого 2015 року по 31 січня 2018 року) та складає 2 652,48 грн., з яких:

- 738,48 грн.- тіло кредиту;

-1 314 грн. - відсотки за користування кредитом;

-600 грн. пеня за один рік.

Відповідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така правова позиція наведена у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Колегія суддів вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом підлягає стягненню з 01 лютого 2015 року по січень 2017 року, оскільки строк дії картки ОСОБА_1 встановлено до 01/17.

З урахуванням вказаного заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 01 січня 2017 року становить 438 грн. (365 днів х 0,60 грн. (нараховані відсотки за один день) х 2 (коефіцієнт, який нараховується на прострочену заборгованість).

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року підлягає скасуванню, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором від 19.03.2010 року у розмірі 1 776,48 грн., з яких: 738,48 грн. заборгованість по тілу кредиту, 438 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 600 грн. пеня за порушення виконання зобовязань за кредитним договором. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги та апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 15,7% (з 11 350,18 грн. на 1 776,48 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено 1762 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2643 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 691,50 грн., з яких 276,60 грн. за подачу позовної заяви (15,7% від 1762 грн.) та 414,90 грн. - за подачу апеляційної скарги (15,7% від 2643 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19.03.2010 року у розмірі 1 776,48 грн., з яких: 738,48 грн. заборгованість по тілу кредиту, 438 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 600 грн. пеня за порушення виконання зобовязань за кредитним договором.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 691,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_3