2/621/131/19

РІШЕННЯ
іменем України
28 березня 2019 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.
з участю секретаря Горобець Н.М.
за участю: представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державної установи "Покровська виправна колонія (№ 17) - "Спеціалізована туберкульозна лікарня" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,
15.08.2018 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, а 04.02.2019 із заявою про уточнення позовних вимог, до Державної установи "Покровська виправна колонія (№ 17) - Спеціалізована туберкульозна лікарня" з вимогами стягнути заборгованість по виплаті:
- підвищення посадового окладу за працю в установах закритого типу середнього рівня безпеки - на 10% в період з 01.12.2005 року по 07.08.2017 року - 6898,99 грн.;
- надбавки за вислугу років у розмірі 60% з лютого 2017 по серпень 2017 року - 6839,07 грн.
- стягнути середній заробіток за весь час затримки, починаючи з 07.08.2017 по день ухвалення рішення.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначила, що з 01 грудня 2005 року постійно працювала на посаді лікаря-лаборанта бактеріологічної лабораторії (II рівня) при державній установі виконання покарань № 17, яка наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2016 року № 3679/11/5 перейменована у Державну установу «Покровська виправна колонія (№17) - спеціалізована туберкульозна лікарня».
Вказана установа відноситься до кримінально-виконавчих установ закритого типу середнього рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз, робота в якій дає право всім працівникам цивільних спеціальностей на надбавку до посадового окладу в розмірі 30% згідно Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 190 від 03.10.2004 року.
Окрім посади лікаря-лаборанта, в період з 2015 по 2017 роки вона за сумісництвом виконувала й обов'язки лікаря-бактеріолога з ВІЛ-інфікованими особами.
За час роботи безпосередньо працювала з живими збудниками бактерій туберкульозу, особисто відбирала матеріал у засуджених, хворих на туберкульоз, ВІЛ, гепатит, тобто робота постійно мала підвищений ризик зараження невиліковними хворобами. В лабораторії вона постійно використовувала необхідні в роботі небезпечні хімічні речовини, дезінфікуючі засоби, тощо.
07 серпня 2017 року, згідно наказу № 67/ос від 07.08.2017 року, була звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України.
В день звільнення отримала в установі трудову книжку, однак остаточного розрахунку за виплатами, які за законом повинні були виплачуватися, відповідачем проведено не було. В бухгалтерії мені повідомили, що я отримаю їх протягом поточного місяця, тобто до вересня 2017 року.
Однак, з обіцяних виплат отримала на власний картковий рахунок 30.11.2017 року лише щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення і до теперішнього часу остаточний розрахунок по заробітній платі, що складається з щомісячних доплат, підвищень до посадового окладу, тощо, не проведено, в зв'язку з чим змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою від 17.08.2018 відкрито провадження в справі, призначено розгляд в загальному позовному провадженні.
29.11.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
27.02.2019 від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_3, де зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
В. о. начальника Державної установи "Покровська виправна колонія (№ 17) - "Спеціалізована туберкульозна лікарня" начальник арештного дому ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Ухвалою суду від 15.11.2018 закрито підготовче провадження в справі, призначено судовий розгляд.
У судовому засідання представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Представник відповідача ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.
Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного:
Як вбачається з копії трудової книжки серії АТ-III №1135198 ОСОБА_3 01.12.2005 прийнята на посаду лікаря-лаборанта бактеріологічної лабораторії (II рівня) лікувального закладу при Жовтневській виправній колонії № 17, яка наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2016 року № 3679/11/5 перейменована у Державну установу «Покровська виправна колонія (№17) - спеціалізована туберкульозна лікарня». З 01.09.2006 ОСОБА_3 - лікар-лаборант клініко-діагностичної лабораторії при установі. 07.08.2017 ОСОБА_3 звільнена за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). (а. с. 8-10).
З витягу з наказу №96о/с від 05.12.2005 вбачається, що ОСОБА_3 прийнято на 0,5 ставки лікаря-лаборанта бактеріологічної лабораторії 2 рівня лікувального закладу при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз на 800 ліжок (лікарня), з 01.12.2005 року, з посадовим окладом 210 грн., з підвищенням на 10% за особливі умови праці, з підвищенням на 45% у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, з підвищенням на 10% за роботу в режимних умовах. (а. с. 32).
Наказом №56 о/с від 28.08.2006 року ОСОБА_3 дозволено працювати на ставку лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії лікувального закладу при установі, з 01.09.2006 року, з посадовим окладом 262,50 грн. з підвищенням 30% за особливі умови праці, з підвищенням на 45% у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, з підвищенням на 10% за роботу в режимних умовах. (а. с. 33).
Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат.
За цією нормою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інших заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Частиною другої статті 97 КЗпП України та частиною першою статті 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що форми і система оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів. Умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
В силу частини першої статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.
Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача підвищення до посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30% від посадового окладу в період з березня 2015 по 07.08.2017 року слід зазначити наступне.
У відповідності до п. п. 4, 6 наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №190 від 03.10.2004 року "Про затвердження Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах" (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 19.12.2017 року) підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, які тримаються у слідчих ізоляторах, установлюються наказами начальників установ Державної кримінально-виконавчої служби. Підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників за цим Порядком здійснюється лише в межах фактичних видатків на заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, та в межах фонду заробітної плати підприємств установ.
Як вбачається з наказу начальника Жовтневської виправної колонії (№17) №66/ос-15 від 25.03.2015 ОСОБА_3 з 01.03.2015 припинено нарахування підвищення посадових окладів за особливі умови праці у зв'язку з недостатнім фінансуванням. (а. с. 31)
Тобто, встановлення підвищення за особливі умови праці є правом керівника установи в межах фонду заробітної плати.
Щодо вимог про стягненняпідвищення посадового окладу за працю в установах закритого типу середнього рівня безпеки - на 10% в період з 01.12.2005 року по 07.08.2017 суд зазначає наступне.
У відповідності п. 4 до постанову КМУ №1510 від 18.08.1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, який втратив чинність на підставі Постанови КМУ № 261 від 05.05.2015 ) працівникам кримінально-виконавчої системи, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, посадові оклади (тарифні ставки), встановлені згідно з законодавством, виплачуються з підвищенням: на 10 відсотків - у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.
Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 12.01.2008 №5 "Про заходи щодо виконання постанови КМУ від 01.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" збережено працівникам кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, підвищення посадових окладів (тарифних ставок), установлених згідно із законодавством на 10% у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.
Зазначене підвищення виплачувалось позивачу ОСОБА_3 починаючи з 01.12.2005 року. Позивачем не доведено доказів на спростування отримання такого підвищення.
Наказом начальника установи №231 від 04.04.2012 року припинено виплату підвищення посадових окладів медичним працівникам за роботу у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі 10% у зв'язку з виявленням зайвого нарахування заробітної плати вільнонайманим працівникам внаслідок невірного застосування наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №5 від 12.01.2008, встановленого під час проведення внутрішнього аудиту стану фінансово-господарської діяльності Жовтневської виправної колонії (№17) Харківським територіальним відділом внутрішнього аудиту. (а. с. 34, 108, 109-112).
Щодо вимог про не нарахування та невиплату надбавка за вислугу років у розмірі 60% з лютого 2017 року по серпень 2017 року.
В відповідності до п. 2 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 р. № 1418, надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я залежно від стажу роботи в такому розмірі: стаж роботи понад 3 роки - 10%, стаж роботи понад 10 років - 20%, стаж роботи понад 20 років - 30%
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 123 від 16.02.2011 року "Про деякі заходи щодо підвищення престижності праці медичних працівників, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз" (зі змінами й доповненнями), установлено лікарям, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою і професіоналам з вищою немедичною освітою та науковим працівникам, що допущені до медичної діяльності, молодшим медичним сестрам спеціалізованих закладів охорони здоров'я та структурних підрозділів закладів охорони здоров'я, які здійснюють діагностику туберкульозу і надають: лікувально-профілактичну допомогу хворим на заразну форму туберкульозу, - підвищення посадових окладів на 60 відсотків у зв'язку із шкідливими і важкими умовами праці та надбавку за тривалість безперервної роботи у розмірі до 60 відсотків посадового окладу залежно від стажу роботи на відповідній посаді у зазначених закладах; лікувально-профілактичну допомогу хворим на активну форму туберкульозу, - підвищення посадових окладів на 30 відсотків у зв'язку із шкідливими і важкими умовами праці та надбавку за тривалість безперервної роботи у розмірі до 40 відсотків посадового окладу залежно від стажу роботи на відповідній посаді у зазначених закладах.
Як вбачається з витягу з наказу начальника ДУ "Покровська виправна колонія (№17) - Спеціалізована туберкульозна лікарня" №10/ОС-17 від 30.01.2017, ОСОБА_3 з 01.01.2017 року встановлено надбавку за тривалість безперервної роботи у зв'язку із шкідливими та важкими умовами праці у розмірі 60%.(а. с. 36).
Наказом №21/ОС-17 від 28.02.2017 така надбавка встановлена у розмірі 17,5% від нарахованої суми надбавки. (а. с. 37).
Наказом №31/ОС-17 від 29.03.2017 така надбавка встановлена у розмірі 91% від нарахованої суми надбавки. (а. с. 38).
Наказом №42/ОС-17 від 26.04.2017 така надбавка встановлена у розмірі 55% від нарахованої суми надбавки. (а. с. 39).
Наказом №53/ОС-17 від 30.05.2017 така надбавка встановлена у розмірі 32,5% від нарахованої суми надбавки. (а. с. 40).
Наказом №66/ОС-17 від 29.06.2017 така надбавка встановлена у розмірі 32,5% від нарахованої суми надбавки. (а. с. 41).
Наказом №77/ОС-17 від 26.07.2017 така надбавка встановлена у розмірі 10% від нарахованої суми надбавки. (а. с. 42).
Наказом №88/ОС-17 від 29.08.2017 така надбавка встановлена у розмірі 10% від нарахованої суми надбавки. (а. с. 43).
Зазначена надбавка встановлювалася в межах фактичних видатків на оплату праці вільнонайманих працівників, про що зазначено в наказах.
Позивачем ОСОБА_3 не заперечувалося отримання даної надбавки в зазначеному у наказах розмірах.
У відповідності до ст. 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Дії керівництва установи щодо встановлення надбавки саме у розмірі, зазначеному в наказах за 2017 рік, є правомірними.
Щодо стягнення з відповідача доплати за використання у роботі дезинфікуючих засобів, слід зазначити наступне.
У відповідності до частини другої статті 13, статті 18 КЗпП України та частини другої статті 7, частини першої статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, систем, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.
Як вбачається з з копії наданих Змін та доповнень до Колективного договору, укладеного між адміністрацією Жовтневської виправної колонії (№17) та профспілковим комітетом від імені трудового колективу на 2013-2014 та Змін, прийнятих загальними зборами трудового колективу (протокол №7 від 01.03.2016), посада лікаря-лаборанта в переліку посад, що мають право на доплату 10% за використання в роботі дезінфікуючих засобів відсутня. (а. с. 47-48, 49, 50).
Окрім того, як вбачається із посадової інструкції лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії Спеціалізованої туберкульозної лікарні до функціональних обов'язків ОСОБА_3 виконання робіт, пов'язаних з використанням дезинфікуючих засобів не має. (а. с. 46).
Таким чином, підстав для задоволення позову не вбачається.
Твердження позивача про те, що вона не була повідомленою про зміну чи скасування виплат відповідних підвищень та надбавок до заробітної плати спростовується наданими відповідачем доказами ознайомлення працівників з відповідними наказами. (а. с. 98-107).
Окрім того, ОСОБА_3 працюючи тривалий час в установі та отримуючи заробітну плату без відповідних підвищень та надбавок, які, на її думку, повинні були нараховуватися, не ставила питання з цього приводу, до керівництва установи з відповідними запитами не зверталася.
Таким чином, вищенаведена позиція позивача щодо відсутності повноважень у керівника Палацу культури вирішувати питання штатного розкладу, численності працівників та їх звільнення, є необґрунтованою та відхиляється судом.
У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Інші доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, не спростовують встановлених висновків суду та не є юридично визначальними.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.03.2019.

Головуючий: