ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2/2218/223/11
Провадження № 22-ц/4820/1803/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , представника Другого ВДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року (суддя Чевилюк З.А.) у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанови державного виконавця,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Хмельницького міськрайонного суду зі скаргою на постанови державного виконавця Другого міського відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області, просили визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця у виконавчих провадженнях: № ВП 44069577 та № ВП 44069723: про опис та арешт майна боржника від 20.02.19 №8138, про передачу майна на зберігання від 21.02.19 №8186, про передачу майна на зберігання від 20.02.19 №8173, про арешт майна боржника від 16.01.19 №1288, про передачу майна на зберігання та опис й арешт майна від 20.02.19 №8170.

У скарзі боржники зазначали, що 19.08.2014 року ОСОБА_2 до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції було подано заяву щодо списання з її рахунку у ПАТ КБ «Надра» № 766850 депозитних коштів із нарахованими відсотками у розмірі 1 800 000 грн., а ОСОБА_1 було надано державному виконавцю лист щодо виконання судового рішення шляхом списання коштів за накопичувальними рахунками, розміщеними у ПАТ КБ «Надра», а саме: - за тарифним пакетом ПП Процвітання 645559 відповідно до договору накопичувального рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 145 000 доларів США - сума накопичувальних коштів, внесена відповідно до квитанції № 5821 від 4 квітня 2008 року (документи було подано листом від 8 лютого 2019 року); - за тарифним пакетом ПП Процвітання 645559 відповідно до договору накопичувального рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 363 500 гривень - сума накопичувальних коштів, внесена відповідно до квитанції №260 від 4 квітня 2008 року (документи було подано листом від 8 лютого 2019 року).

Однак, з моменту вищевказаних звернень державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо списання вказаних коштів на виконання рішення суду.

Натомість у 2019 році на адресу заявників від державного виконавця надійшли: - постанова про опис та арешт майна боржника № 8138 від 20.02.2019 року; - постанова про передачу майна на зберігання № 8186 від 21.02.2019 року; - постанова про передачу майна на зберігання № 8173 від 20.02.2019 року; - постанова про арешт майна боржника № 1288 від 16.01.2019 року; - постанова про передачу майна на зберігання та опис й арешт майна № 8170 від 20.02.2019 року.

Заявники вважали вищевказані постанови державного виконавця передчасними, незаконними, винесеними з грубим порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», який регулює порядок проведення виконавчих дій та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, такими, що порушують права заявників та інтереси на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Державним виконавцем не вчинено жодних дій на встановлення наявності у боржників коштів, інакше ним було б з`ясовано, що на банківських рахунках заявників у ПАТ КБ «Надра», який є стягувачем у вищевказаному виконавчому провадженні, розміщені кошти, що покривають суми заборгованості.

Наявність вказаних коштів було підтверджено судовими рішеннями, винесеними в ході процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра», зокрема: ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16.07.2013 року у справі № 686/19287/13-ц, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.03.2015 року у справі № 686/22233/14-ц, рішенням апеляційного суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 761/19568/14-ц.

Однак, стягувачем відомості про наявність на його рахунках коштів боржників від державного виконавця приховано, а державним виконавцем жодних дій на виявлення у стягувача грошових коштів боржників не вчинено.

Окрім цього, заявники зазначали, що зобов`язання за договором кредитної лінії № 52/MK/2007/207-840-K від 23.08.2007 року, на підставі якого судом стягнуто вищевказану суму, забезпечене договором іпотеки від 23.08.2007 року, предметом якої є приміщення загальною площею 481 кв. м. в АДРЕСА_1 .

За таких обставин, заявники вважають, що державний виконавець при накладенні арешту на належне ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, вийшов за межі суми стягнення, а також порушив загальний порядок звернення стягнення на майно, яке передбачає в першу чергу звернення стягнення на кошти, і лише у разі їх недостатності - на інше майно боржника.

Заявники зазначали, що всі вищевказані постанови були одержані ними 28.02.2019 року, тому вважають, що десятиденний строк на оскарження ними постанов державного виконавця не пропущено.

Крім того, зазначали, що зазначене в вищевказаних постановах державного виконавця майно не було передане заявникам для зберігання під розписку, та, більше того, заявники не були присутні під час проведення зазначених у постановах виконавчих дій. Саме внаслідок цього постанови державного виконавця про передачу майна на зберігання не містять підписів заявників про прийняття майна на зберігання.

Окрім цього, 16.07.2019 року від заявників до суду надійшла письмова заява про зміну розміру вимог скарги на постанови, дію та бездіяльність державного виконавця Другого МВ ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області, в якій просили суд:

- визнати бездіяльність державного виконавця, яка полягала у невжитті заходів для звернення стягнення на кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розміщених на рахунках стягувача - ПАТ КБ «Надра» (934846, 934847, 766850, 79004586) незаконною;

- скасувати усі постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 44069723 щодо ОСОБА_2 , якими було накладено арешти на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, описане рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, та передано майно на примусову реалізацію, а саме: постанови про арешт майна боржника від 17.07.2014 року; від 04.12.2014 року; від 12.03.2018 року; від 06.07.2018 року; від 16.01.2019 року; від 20.02.2019 року; - постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.12.2018 року; постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.02.2019 року; від 21.02.2019 року; постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20.02.2019 року; від 21.02.2019 року; постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 15.03.2019 року;

- скасувати усі постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 44069577 щодо ОСОБА_1 , якими було накладено арешти на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, описане рухоме та нерухоме майно, грошові кошти та передано майно на примусову реалізацію, а саме: постанови про арешт майна боржника від 17.07.2014 року; від 17.01.2019 року; від 19.02.2018 року; постанови про арешт коштів боржника від 17.07.2014 року; від 04.12.2014 року; від 04.12.2014 року; від 28.09.2015 року; від 15.11.2017 року; від 16.02.2018 року; постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 19.02.2018 року; постанову про розшук майна боржника від 19.02.2018 року; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2018 року; постанову про надання доручення на вчинення виконавчих дій від 10.05.2018 року; від 20.02.2019 року; постанову про стягнення виконавчого збору від 17.01.2019 року; постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.02.2019 року; постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20.02.2018 року; від 21.02.2018 року; постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 15.03.22019 року; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.06.2019 року;

- зобов`язати Другий відділ ДВС зняти арешт з усього майна (нерухоме, рухоме, кошти) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , накладеного постановами у виконавчому провадженні №44069723 та №44069577.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року залишено скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без розгляду в частині вимог про скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадженні №44069723 щодо ОСОБА_2 : постанови про арешт коштів боржника від 17.07.2014 року, 04.12.2014 року, 12.03.2018 року, 06.07.2018 року, постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності 15.03.2019 року, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та щодо вимог про скасування постанов державного виконавця у виконавчому проваджені №44069577 щодо ОСОБА_1 : постанови про арешт майна боржника від 17.07.2014 року, 04.12.2014 року, 28.09.2015 року, 15.11.2017 року, 16.02.2018 року, 19.02.2018 року, постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 19.02.2018 року, постанови про розшук майна боржника від 19.02.2018 року, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2018 року, постанови про надання доручення на вчинення виконавчих дій від 10.05.2018 року, постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 15.03.2019 року, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.06.2019 року.

Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування постанов в межах виконавчого провадження №44069723 щодо ОСОБА_2 : постанови про арешт майна боржника від 16.01.2019 року, 20.02.2019 року, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.02.2019 року, постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20.02.2019 року, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21.02.2019 року, постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 21.02.2019 року та постанов в межах виконавчого провадження №44069577 щодо ОСОБА_1 : постанови про арешт коштів боржника від 17.01.2019 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 17.01.2019 року, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.02.2019 року, постанови про надання доручення на вчинення виконавчих дій від 20.02.2019 року, постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 21.02.2019 року.

Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо визнання бездіяльності державного виконавця незаконною щодо невжиття заходів для звернення стягнення на кошти ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , скасуванні арештів з майна в межах виконавчих проваджень №44069723, №44069577.

Не погоджуючись з цією ухвалою, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просять її скасувати, визнати бездіяльність державного виконавця щодо звернення стягнення на кошти ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , розміщені на рахунках стягувача ПАТ КБ «Надра», незаконною; скасувати усі постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №44069723, №44069577 щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якими було накладено арешти на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, описане рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які передано на примусову реалізацію; скасувати постанови: про опис та арешт майна боржника від 20.02.19 №8138, про передачу майна на зберігання від 21.02.19 №8186, про передачу майна на зберігання від 20.02.19 №8173, про арешт майна боржника від 16.01.19 №1288, про передачу майна на зберігання та опис й арешт майна від 20.02.19 №8170; зобов`язати Другий ВДВС зняти арешт з всього майна (нерухоме, рухоме, кошти) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , накладені постановами у виконавчому провадженні №44069723 та №44069577, та постановами про відкриття виконавчого провадження №44069723 та №44069577.

Вважають вказану ухвалу необґрунтованою, прийнятою внаслідок неправильного оцінювання доказів, а також ненадання оцінки ключовим обставинам справи.

Зазначають, що судом першої інстанції у рішенні визнано обґрунтованим звернення стягнення на предмет іпотеки органами ДВС без одержання рішення суду. При цьому суд посилається на позицію ВСУ у справі №165/810/13-ц, яка встановлює виключення із загального правила та допускає стягнення на предмет іпотеки у межах виконавчого провадження без одержання відповідного рішення суду, однак, за наявності таких умов: 1) відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; 2) наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; 3) дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Проте, як зазначено в апеляційній скарзі, у боржника ОСОБА_2 окрім грошових коштів, що перебувають на рахунках стягувача ПАТ КБ «Надра», наявне також інше нерухоме майно, на яке повинно було бути першочергово звернуто стягнення, і про це своїм відзивом визнає орган ДВС. Зокрема, у власності ОСОБА_2 перебуває житлова квартира, площею 93,6 кв. м ( АДРЕСА_2 у новобудові та введена в експлуатацію у 2010 році). Суд, всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не надав мотивованої оцінки зазначеному аргументу. При цьому належне оцінювання цього аргументу та доказів, що підтверджують наявність цього майна є ключовим при оцінюванні законності накладання арешту на іпотечне майно та передачу його на примусову реалізацію. В той же час заявниками було вказано державному виконавцю про першочерговість виконання рішення за рахунок продажу квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_2 , та квартири АДРЕСА_4 , належної ОСОБА_1 як солідарному боржнику за кредитним зобов`язанням. При цьому заявники надавали суду актуальну експертну оцінку ринкової вартості зазначеного майна на підтвердження того, що цього майна є більш ніж достатньо для виконання рішення суду. Органи ДВС не надали суду першої інстанції доказів того, чому вони вважали, що вартості майна (вищевказаних квартир) не вистачить для виконання рішення суду. Суд, в свою чергу, в порушення принципу доведення кожною стороною обставин, на які вони посилаються, прийняв рішення з цього питання, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

За доводами апеляційної скарги у рішенні не надано жодної оцінки того факту, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є не лише іпотечним майном, а й фактичним житлом ОСОБА_2 . Між тим, на думку апелянтів відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Відповідно до позиції ВСУ у справі №917/1000/13 у постанові від 11 квітня 2018 року черговість звернення стягнення на майно боржника, визначена ЗУ «Про виконавче провадження», не може бути змінена державним виконавцем.

Таким чином, як вважають апелянти, усі постанови, що стосуються арешту та опису майна, а саме нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконними та підлягають скасуванню.

Апелянти зазначають, що ОСОБА_2 19 серпня 2014 року до канцелярії Другого МВ ДВС була надана заява щодо списання з її рахунку у ПАТ КБ «Надра» №766850 депозитних коштів із нарахованими відсотками у розмірі 1 800 000 грн.; ОСОБА_1 було надано державному виконавцю листа щодо виконання судового рішення шляхом списання коштів за накопичувальними рахунками, розміщеними у ПАТ КБ «Надра». Однак, державним виконавцем будь-яких дій на встановлення наявності у боржників коштів та їх списання не вчинено.

На думку апелянтів, описавши виробниче приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та наклавши на нього арешт, державним виконавцем було порушено черговість звернення стягнення на це майно. А суд у своєму рішенні не надав оцінки тій обставині, що в результаті протиправних дій державного виконавця може бути припиненим (знищеним) об`єкт його підприємницької діяльності.

Як зазначають апелянти, суд не звернув увагу, що державний виконавець Другого ВДВС, приймаючи постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2014 року, не повідомив у встановлений строк боржників, не переконавшись, що боржники отримали копії цих постанов, почав проводити дії по примусовому виконанню рішення, що підтверджується постановами про опис, арешт, передачу на оцінювання майна, які оскаржують заявники, що свідчить про початок вчинення примусових дій на виконання судового рішення всупереч вимогам Закону «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції не врахував, що вимоги виконавця від 20.02.19 та 21.02.19 №8386, №8138, №8173 були одержані заявниками лише 28 лютого 2019 року, про що зазначено у повідомленні про вручення. Тому останні фізично не могли бути обізнаними з вимогами виконавця щодо присутності при вчиненні виконавчих дій та реалізувати своє право на участь у виконавчих діях, зокрема, при описі та арешті нерухомого майна відповідно до оскаржуваних постанов. Саме тому в оскаржуваних постановах про опис майна відсутні підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, внаслідок несвоєчасного повідомлення заявників про проведення виконавчих дій вони були позбавлені права подати свої зауваження та заперечення щодо правильності складання постанов державного виконавця та скарг на правомірність проведення виконавчих дій.

Апелянти зазначають, що вони у судовому засіданні під технічний запис просили суд скористатись його повноваженнями, поновивши строк на оскарження цих постанов. Апелянти зазначають, що формальний підхід суду до обчислення строків оскарження дій органів ДВС є порушенням права кожного громадянина на справедливий суд та захист від незаконних дій з боку службових осіб та посадовців.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Другого відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити повністю.

Зазначає, що постанови державних виконавців щодо відкриття виконавчих проваджень відносно боржників-апелянтів або дії щодо надіслання цих постанов не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, присутність ОСОБА_1 під час судового засідання при розгляді скарги на дії державного виконавця по оскарженню постанов від 17.07.2014 доводить факт обізнаності боржників про наявність відкритих щодо них зазначених виконавчих проваджень.

Так, звертаючись до суду із заявою про збільшення вимог скарги, заявники просили скасувати постанови державних виконавців, винесені у 2014-2018 роках. При цьому клопотання про поновлення строку для звернення до суду не заявлялось. Таким чином, судом першої інстанції правомірно залишено без розгляду скаргу в цій частині вимог.

Крім того, відділ ДВС зазначає, що у державного виконавця були відсутні підстави сумніватись у достовірності інформації щодо відсутності коштів на рахунках боржників у ПАТ КБ «Надра», підтверджену повідомленнями Банку. Боржники, в свою чергу, зацікавлені у погашенні заборгованості, жодного разу не звернулись до правоохоронних органів із заявою про приховування Банком інформації щодо цих коштів. Постанова про арешт коштів боржників у ПАТ КБ «Надра» не скасовувалась і є чинною на даний час.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». (Постанова Верховного Суду у справі №165/810/13-ц від 28.09.2016 року).

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника, інші цінності, у т.ч. на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Скасування арешту з майна в рамках виконавчого провадження регулюється ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2013 року задоволено позов про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» за договором кредитної лінії №52/МК/2007/207-840-К від 23.08.2007 року в сумі 2038368 грн. 20 коп. 8 травня 2014 року на підставі зазначеного рішення Хмельницьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №2/2218/223/11 (т. 2 а. с. 57-58, т. 3 а. с. 31).

Згідно цього виконавчого документу та відповідної заяви стягувача 17 липня 2014 року державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №44069577 та ВП №44069723 та постанови про арешт майна боржника від 17.07.2014 року; від 04.12.2014 року; від 12.03.2018 року; від 06.07.2018 року; від 16.01.2019 року; від 20.02.2019 року; - постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.12.2018 року; постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.02.2019 року; від 21.02.2019 року; постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20.02.2019 року; від 21.02.2019 року; постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 15.03.2019 року, постанови про арешт коштів боржника від 17.07.2014 року; від 04.12.2014 року; від 04.12.2014 року; від 28.09.2015 року; від 15.11.2017 року; від 16.02.2018 року; постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 19.02.2018 року; постанову про розшук майна боржника від 19.02.2018 року; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2018 року; постанову про надання доручення на вчинення виконавчих дій від 10.05.2018 року; від 20.02.2019 року; постанову про стягнення виконавчого збору від 17.01.2019 року; постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.02.2019 року; постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20.02.2019 року; від 21.02.2019 року; постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 15.03.22019 року; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.06.2019 року. (т. 2 а. с. 160-161, 234-235 т. 3 а. с. 52, 55, 58, 95, 98, 100, 102, 105, 106, 130, 131, 134, 155, 182-184, 186, 188-190, 213-253).

Не погодившись з цими постановами заявники їх оскаржили.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без розгляду суд виходив з того, що доповнюючи вимоги скарги вимогами щодо скасування крім постанов за 2019 рік попередніх постанов за 2014, 2107, 2018 роки, за березень та за червень 2019 років, скаржники не заявили обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного десятиденного строку на оскарження дій державного виконавця, а останнім звернуто увагу на пропущений строк.

Відмовляючи у задоволенні скарги Навроцьких суд зазначив, що недоведеним є факт необізнаності скаржників про наявність відкритих щодо них виконавчих проваджень. Безпідставним у зв`язку із цим є посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного суду від 07.05.2018 року у справі №916/1605/15 г щодо незаконності дій виконавця в разі з`ясування факту неодержання боржниками копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відсутність інформації про грошові кошти на рахунках, неповідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про пріоритетність об`єктів звернення стягнення на нерухоме майно, відсутність будь-яких цілеспрямованих дій на погашення існуючої заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , наявність значної суми боргу, тривалість виконавчого провадження, мали наслідком звернення стягнення на вартісне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

За висновками суду підстави для скасування накладеного арешту заявниками не доведено.

Місцевий суд послався на пілотне рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Миколайович Іванов проти України», у якому державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини.

Виходячи із засад здійснення виконавчого провадження, обов`язковості судового рішення суд дійшов висновку, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця. Підстави для скасування арештів відсутні.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта, що невмотивованим є висновок у рішенні суду першої інстанції про правомірне звернення стягнення на предмет іпотеки органами ДВС без одержання рішення суду, є необґрунтованим та суперечить вищенаведеному законодавству.

Матеріали справи, всупереч посиланням апелянтів, не містять належних доказів про наявність у боржників по виконавчому провадженню грошових коштів. Документи, надані апелянтами, про наявність коштів, спростовуються документами, наданими фінансовими установами про те, що кошти боржниками використані. Наявність у апелянтів іншого нерухомого майна, квартир, не позбавляє виконавця права проводити стягнення за рахунок іпотечного майна, нежитлового приміщення.

Суперечливим є посилання апелянтів, що у рішенні не надано жодної оцінки того факту, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є не лише іпотечним майном, а й фактичним житлом ОСОБА_2 Квартири, на які посилаються апелянти, також є їхнім житлом.

Посилання апелянтів, що вони надали державному виконавцю листи щодо виконання судового рішення шляхом списання коштів за накопичувальних рахунків, розміщених у ПАТ КБ «Надра», однак, державним виконавцем будь-яких дій на встановлення наявності у боржників коштів та їх списання не вчинено, є необґрунтованим. Матеріали справи містять запити державного виконавця до ПАТ КБ «Надра» та інших банківських установ про наявність коштів, а також відповіді стягувача та інших банківських установ про відсутність коштів на рахунках боржників (т. 2 а. с. 193, 198-202, 215, 217, т. 3 а. с. 59-64, 77, 136-154, 155, 158-159, т. 4 а. с. 15, 18, 40. Крім того, матеріали справи містять тільки незавірені копії депозитних договорів, з яких неможливо зробити висновок про наявність депозитних коштів на день розгляду скарг.

Не може бути підставою для скасування рішення суду, посилання апелянтів, що описавши виробниче приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та наклавши на нього арешт, державним виконавцем було порушено черговість звернення стягнення на це майно. Виконавець вчинив дії відповідно до своїх повноважень. Посилання, що в результаті протиправних дій державного виконавця може бути припиненим (знищеним) об`єкт підприємницької діяльності апелянта, є припущенням.

Не відповідають матеріалам справи посилання апелянтів, що суд не звернув увагу, що державний виконавець Другого ВДВС, приймаючи постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2014 року, не повідомив у встановлений строк боржників, не переконавшись, що боржники отримали копії цих постанов, почав проводити дії по примусовому виконанню рішення, що підтверджується постановами про опис, арешт, передачу на оцінювання майна, які оскаржують заявники, що свідчить про початок вчинення примусових дій на виконання судового рішення.

19 серпня 2014 року ОСОБА_2 у заяві до державного виконавця Другого міського ВДВС Хмельницького МУЮ зазначає, що їй відомо про відкриття виконавчого провадження і просить про поновлення строку для добровільного виконання рішення (т. 4 а. с. 14). Листом від 12 вересня 2014 року Другий міський ВДВС Хмельницького МУЮ повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржники надали зазначений лист до суду, звертаючись, зі скаргою на дії державного виконавця від 19 вересня 2014 року до Хмельницького міськрайонного суду зазначивши, що їм відомо про відкриття виконавчого провадження. (т. 2 а. с. 151-155, 162, 179-180). Дії державного виконавця ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19.01.2015 року були визнані законними (т. 2 а. с. 239-241).

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що вони у судовому засіданні під технічний запис просили суд скористатись його повноваженнями, поновивши строк на оскарження цих постанов, що формальний підхід суду до обчислення строків оскарження дій органів ДВС є порушенням права кожного громадянина на справедливий суд та захист від незаконних дій з боку службових осіб та посадовців. Вище наведені докази спростовують пояснення апелянтів про поважність причин пропуску на звернення зі скаргою на дії державного виконавця. Суд обґрунтовано визнав зазначені боржниками причини неповажними.

Доводи апеляційної скарги, що суд всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не надав мотивованої оцінки тому, що у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають житлові квартири, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Зазначене на обґрунтованість рішення не впливає, тому апеляційним судом до уваги не беруться.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, враховуючи, що боржники тривалий час умисно уникають виконання рішення суду, Хмельницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване судове рішення про те, що дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги, майже повністю аналогічні вимогам скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 4 листопада 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк