Справа № 574/337/18 Провадження №2/574/45/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.

в присутності

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що відповідачка згідно укладеного договору від 10.07.2007 року отримала кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак взяті на себе зобовязання вона не виконує та має заборгованість станом на 28.02.2018 року в сумі 109111 грн. 63 коп., з яких 3884 грн. 94 коп. - заборгованість по кредиту, 95122 грн. 80 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4431 грн. 91 коп.- заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 5171 грн. 98 коп. штраф (процентна складова).

Представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, про що надав до суду заяву. В письмовій відповіді на відзив вказав, що відповідачка приєдналася до нових Умов та правил надання банківських послуг, затверджених 06.03.2010 року шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 03.12.2013 року. При цьому банк звернувся в суд до спливу строку позовної давності.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позов визнала частково, підтвердивши, що дійсно 10.07.2007 року вона отримала в банку кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. 03.12.2013 вона підписала нову анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 03.12.2013 року. Інших документів не підписувала, з вказаними Умовами та правилами банківських послуг її не ознайомлювали. При цьому, банк не узгоджував з нею зміну процентної ставки. Просила застосувати до позивача наслідки спливу строку позовної давності.

Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.07.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений договір укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7).

Крім того, позивач зазначає, що 03.12.2013 року позивачка приєдналася до нових Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року шляхом підписання відповідної анкети-заяви.

Однак, скориставшись кредитними коштами відповідачка взятих на себе зобовязань, щодо їх вчасного повернення банку, не виконала, внаслідок чого має заборгованість.

З розрахунку поданого позивачем вбачається, що станом на 28.02.2018 року вона має борг по кредиту в сумі 109111 грн. 63 коп., з яких: 3884 грн. 94 коп. - заборгованість по кредиту, 95122 грн. 80 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4431 грн.91 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 5671 грн. 98 коп. штраф, де 500 - фіксована частина, 5171 грн. 98 коп. процентна складова (а.с.4-6).

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526, 530 цього Кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

При цьому, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки як це передбачено ст. 257 ЦК України, а спеціальна позовна давність встановлюється у один рік, зокрема щодо вимог про стягнення пені і штрафу (ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Довідкою, наданою позивачем, підтверджено, що по кредитному договору б/н від 10.07.2007 року відповідачці було надано кредитну картку №583473 з терміном дії до червня 2015 року, тобто до 30.06.2015 року.

З детальної виписки по кредитному рахунку видно, що відповідачка з 24.07.2007 року користувалася кредитними коштами, проводила їх зняття та поповнення кредитного рахунку, останнє погашення відбулося 26.03.2014 року на суму 18 грн.65 коп., що було підтверджено нею в судовому засіданні.

При цьому, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що при укладенні кредитного договору кредитний ліміт був встановлений в розмірі 250 грн.. 26.01.2008 року кредитний ліміт був встановлений 500 грн., з 22.03.2008 року 700 грн., з 18.10.2008 року 500 грн., з 17.12.2010 року 1800 грн., з 02.02.2013 року-2000 грн., з 254.02.2013 року 4000 грн.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом в сумі 3884 грн. 94 коп. є обґрунтованими та заявлені в межах загального строку позовної давності, а тому підлягають задоволенню.

Як видно із заяви (а.с.7), на момент укладення кредитного договору між сторонами було узгоджено процентна ставка за користування кредитом на рік 22,80 %.

З розрахунку заборгованості та детальної виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем вбачається, що в подальшому процентна ставка почала збільшуватися і становила: з 01.01.2013 року 30 % річних, з 01.09.2014 року 34,8 % річних, з 01.04.2015 року 43,2 % річних.

Судом встановлено, що з 01.01.2013 року по 26.03.2014 року відповідачка фактично вчиняла дії, які свідчать про її згоду на сплату процентної ставки 2,5 % на місяць, тобто 30% річних.

Між тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено інше підвищення процентної ставки в супереч ст.ст.12,81 ЦПК України позивач не надав, а відповідачка не визнавала зазначені доводи останнього.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.1056-1 УК України встановлений розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

При цьому, в самій заяві не було встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Не були узгоджені ці обставини і при заповнення відповідачкою нової анкети-заяви 03.12.2013 року.

Згідно ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такого висновку дійшла ОСОБА_2 Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, який суд застосовує в силу ч.4 ст.263 ЦПК України.

Таким чином, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами слід обраховувати по строк дії карти до 30.06.2015 року, в межах строку загальної позовної давності, виходячи з того, що позовна давність по цим вимогам кредитора, здійснення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду 30.03.2018 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, тому з відповідачки підлягають стягненню проценти за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності (30.03.2015-30.06.2015) в розмірі 297 грн.84 коп., розрахунок яких судом проведено виходячи з процентної ставки 30% річних (3884,94х30% / 360 х 92 дня).

Вимоги позивача про стягнення заборгованості по нарахованим процентам до 30.03.2015 року задоволенню не підлягають, оскільки загальний строк позовної давності по ним закінчився, а стягнення їх після закінчення строку дії картки (30.06.2015 року), буде суперечити вищенаведеним положенням Закону та правовим висновкам суду касаційної інстанції.

Доводи позивача про необхідність застосування збільшеного до 50 років строку позовної давності, про що було досягнуто угоди з відповідачкою при укладенні кредитного договору, суд до уваги не приймає, оскільки в силу ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідачка ці обставини заперечила, а позивачем в порушення ст.ст.12,81 ЦК України, не доведено належними та допустимими доказами, що між ними був укладений відповідний договір у письмовій формі про збільшення позовної давності.

Що стосується вимог про стягнення штрафів та пені, то вони також не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Тобто, строк позовної давності за цими вимогами минув, а відповідачка просила про застосування наслідків їх пропуску, у звязку з чим суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Не може бути розціненим як перерив позовної давності автоматичне погашення простроченої заборгованості 08.08.2015 року, що відбулося з карти 26**51 на суму 218 грн.09 коп., так як позивач не довів, що такі дії були вчинені уповноваженою особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів (ст.264 ЦК), а відповідачка заперечила факт погашення нею заборгованості в цей день.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3884 грн. 94 коп. заборгованості за тілом кредиту та 297 грн.84 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а в задоволенні іншої частини позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з врахуванням частково задоволених вимог (3,83%), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 67 грн. 50 коп. в рахунок компенсації сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст.2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 76-83, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.207, 526, 527, 530, 610-625, 1048, 1049, 1050,1054,1055 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості по кредиту з ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 10 липня 2007 року в сумі 4182 грн. 78 коп., яка складається з: 3884 грн. 94 коп.заборгованість за тілом кредиту; 297 грн.84 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 67 грн. 50 коп. в рахунок компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий