Дата документу 04.04.2019
Справа № 320/1985/18
Провадження № 2/320/140/19
04 квітня 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Іваненко О.В.,
за участю секретаря: Прозорової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яцуренко Олена Анатоліївна до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Мелітопольської районної ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на частину квартири, визначення часток у спільній сумісній власності,
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яцуренко О.А. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Мелітопольської районної ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на частину квартири, визначення часток у спільній сумісній власності.
В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що у 1995 році на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинку його батькові ОСОБА_3 було видано ордер на вселення разом із членами сім`ї у квартиру по АДРЕСА_1 . Він, ОСОБА_1 , з 1995 року по теперішній час зареєстрований у вищевказаній квартирі. 29 листопада 1995 року він був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . 31 серпня 1998 на підставі наказу № 046 командира в/ч НОМЕР_2 звільнений в запас. Після повернення він проживав із батьками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та братом ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Позову щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням до нього не пред`являлося. Спірних питань щодо володіння та користування квартирою у них жодного разу не виникало. Документів, що підтверджують право власності на квартиру він не бачив. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті він звернувся до нотаріальної контори для подання заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину. Від нотаріуса йому стало відомо, що в порядку спадкування за законом йому належатиме 1/3 частина спадкового майна (квартири) після смерті його батьків. Як з`ясувалося далі, 27.08.1996 його батьком на ім`я керівника органу приватизації було подано заяву про оформлення у приватну власність квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 та надано довідку про склад сім`ї, відповідно до якої в зазначеній квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . На підставі розпорядження органу приватизації від 20.09.1996 № 1665 було видано свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . На час приватизації квартири окрім осіб, зазначених у свідоцтві про право власності, він також був зареєстрований за вказаною адресою. З огляду на вказане, а також враховуючи, що на момент приватизації він був зареєстрований за вказаною адресою, але був тимчасово відсутній, проте за ним зберігалося право на житло, він має право на ј частину квартири. Тому на підставі викладеного, він просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на частину квартири по АДРЕСА_1 . Встановити рівні долі по 1/4 за кожним з співвласників в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 : - за ним, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштовим повідомленням та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
В судове засідання представник третіх осіб: Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Мелітопольської районної ради, не з`явився, але надав заяви про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечують.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, у 1995 році, відповідно до ст.58 ЖК України (Української РСР) на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинку батьку позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , було видано ордер на вселення разом із членами сім`ї у квартиру по АДРЕСА_1 .
27.08.1996 року батьком позивача ОСОБА_3 на ім`я керівника органу приватизації було подано заяву про оформлення у приватну власність квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , та додано довідку про склад сім`ї, відповідно до якої в зазначеній квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с.20-22).
Відповідно до ч.1, 2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції 1996) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
На підставі розпорядження органу приватизації від 20.09.1996 № 1665, відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», Мелітопольською районною радою народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 на праві спільної власності без виділення часток на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Уповноваженим власником квартири визнано ОСОБА_3 та видане на його ім`я технічний паспорт на квартиру (а.с.15-19).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявника ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 (а.с.14).
Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що він будучи рідним сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_5 (а.с.12) та спадкоємцем за законом, звернувся до нотаріальної контори для подання заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину, де йому стало відомо, що в порядку спадкування за законом йому належатиме 1/3 частина спадкового майна (квартири) після смерті батьків.
Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів.
Відповідно до п. 19 Положення довідка про склад сім`ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Судом, згідно позовної заяви та матеріалів справи було встановлено, що 29 листопада 1995 року позивач ОСОБА_1 був направлений для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 . 31 серпня 1998 на підставі наказу № 046 командира в/ч НОМЕР_2 звільнений в запас (а.с.10-11).
Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку, зокрема, призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на військовій службі.
Згідно довідок Мирненської селищної ради від 24.11.2017 № 1504, 1505, ОСОБА_1 , з 1995 року по теперішній час зареєстрований по АДРЕСА_1 , та мешкав разом із батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по день смерті, та братом ОСОБА_2 (а.с.24).
Як вбачається з довідки Мирненської селищної ради від 25.01.2018 № 104 в архіві з приватизації житлового фонду Мирнеської селищної ради заява ОСОБА_1 про відмову в участі у приватизації квартири по АДРЕСА_1 відсутня.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
Згідно ч.1, 4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно ч. 1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
З вищевикладеного суд прийшов до висновку, що оскільки на момент приватизації позивач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але був тимчасово відсутній, за ним зберігалося право на житло, оскільки заява про відмову від приватизації ним не подавалася, а тому на час приватизації у 1996 році він мав право на приватизацію ј частини спірної квартири.
В інформаціному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).
Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та іншихречових прав» від 07.02.2014 р. № 5.
Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник, а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що враховуючи, що на момент приватизації позивач був зареєстрований у спірній квартирі, але був тимчасово відсутній з поважних причин та за ним зберігалося право на житло, заяву про відмову від приватизації він не подавав, про приватизацію квартири він дізнався лише після смерті матері у листопаді 2017 року, рішенням органу приватизації від 20.09.1996 № 1665 прийнято з порушенням вимог ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції 1996) в результаті чого було порушено право позивача на приватизацію частини спірної квартири, що порушує його права як співвласника та погіршує його матеріальне становище, треті особи проти задоволення позовних вимог не заперечують, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.391, 1221-1222, 1261 ЦК України, ст. 71 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яцуренко Олена Анатоліївна до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Мелітопольської районної ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на частину квартири, визначення часток у спільній сумісній власності задовольнити.
Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 20.09.1996 року видане Мелітопольською районною радою народних депутатів на квартиру АДРЕСА_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н. НОМЕР_6 ), який мешкає: АДРЕСА_1 , право власності на частину квартири по АДРЕСА_1 .
Встановити рівні долі по 1/4 за кожним з співвласників в спільній власності на квартиру АДРЕСА_2 : - за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду О. В. Іваненко