Ухвала

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 159/4126/18

провадження № 61-6568ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», подану представником ОСОБА_1, на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих неправомірними діями,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі - ПАТ «Волиньгаз») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих неправомірними діями.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником господарства за адресою: АДРЕСА_1, на території якого знаходиться інший будинок, якому присвоєно адресний номер: АДРЕСА_2. Приміщення цих двох житлових будинків газифіковано та обладнано двома різними приладами обліку газу. 09 серпня 2017 року зазначені житлові будинки було відключено від газопостачання представниками ПАТ «Волиньгаз» у зв'язку з виниклою заборгованістю за спожитий природний газ. Судовим рішенням, яке набрало законної сили 18 квітня 2018 року, визнано неправомірними дії ПАТ «Волиньгаз» та зобов'язано його за власний рахунок відновити газопостачання до об'єктів, належних ОСОБА_2

Неправомірні дії відповідача, на думку ОСОБА_2, стали причиною заподіяння їй майнової шкоди за період з 09 серпня 2017 року по 18 квітня 2018 року у зв'язку з відсутністю газопостачання, в тому числі в період зимового опалювального сезону, що призвело до замерзання теплоносіїв в системах опалення житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 пошкодження труб та радіаторів систем опалення, системи холодного та гарячого водопостачання, а також пошкодження оздоблення приміщень житлових будинків. Загальна сума заподіяної майнової шкоди від пошкодження майна ОСОБА_2 становить 83 182,33 грн, що визначено висновками експерта з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу будівельних матеріалів, який в середньому складає 30%.

Крім цього, ОСОБА_2 вважає, що неправомірними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду в сумі 75 000,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Волиньгаз» на користь ОСОБА_2: 53 192,33 грн у відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок відключення від системи газопостачання житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; 5 000,00 грн у відшкодування немайнової (моральної) шкоди; судові витрати в сумі 3 052,92 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2019 року ПАТ «Волиньгаз» через свого представника ОСОБА_1 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих неправомірними діями.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

При цьому касаційна скарга не містить випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет спору, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», поданою представником ОСОБА_1, на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих неправомірними діями.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов