РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/4598/18

Провадження № 22-ц/4815/405/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадний Банк»;

відповідач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадний Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2018 року у складі судді Панас О.В., ухвалене в м.Рівне, повний текст рішення складено 20 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення 3% річних. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідачами добровільно не виконувалося рішення Рівненського міського суду від 06.04.2011 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, а його виконання відбулося 09.02.2018 року органом державної виконавчої служби в примусовому порядку. Покликаючись на те, що нормами цивільного законодавства передбачено право на отримання трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь 3% річних за непогашення кредиту за кредитним договором № 627 від 27.10.2006 р. в сумі 1501,59 дол. США та 3 % річних за непогашення відсотків в сумі 299,22 дол. США, а всього 1800,81 дол. США, що згідно курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на 19.03.2017 р. становить 47458,38 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» 3% річних за непогашення кредиту та відсотків за кредитним договором № 627 від 27.10.2006 року у розмірі 11 956 грн. 00 коп. Стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в сумі 443 грн. 89 коп.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадний Банк» оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення місцевого суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим без дотримання норм матеріального та процесуального права. Пояснює, що відповідачі жодного дня не користувалися коштами за кредитним договором з Банком, оскільки вони в день укладення договору були перераховані для здійснення оплати за транспортний засіб Ford Focus C-Max, придбаного на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 12.10.2006р. № 12/16. Додає, що після набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду від 06.04.2011 року Банк звернувся до органів ДВС із заявою про примусове виконання рішення, при чому за період перебування на примусовому виконанні виконавчого листа стягувач як сторона виконавчого провадження безвідповідально віднісся до своїх прав і обов'язків, оскільки у своїй заяві не просив проводити відрахування із заробітної плати боржника, а стосовно поручителя виконавчий лист взагалі не скеровувався для виконання. Зазначає, що після повернення виконавчого документа стягувач повторно звернувся із заявою про примусове виконання рішення лише 05.01.2016р.. Звертає увагу, що Банк у лютому 2016 року прийняв на відповідальне зберігання транспортний засіб, у зв'язку з чим відповідачі з 03.02.2016р. по 23.03.2018р. ним, а відповідно і коштами, не користувалися. Покликаючись на те, що несвоєчасне виконання зобов'язання відбулося виключно з вини стягувача, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

У своїй апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадний Банк» вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. Пояснює, що через неналежне виконання позичальником та поручителем своїх зобов'язань за кредитним договором Банк звернувся за захистом порушених прав кредитора до суду, і рішенням Рівненського міського суду від 06.04.2011р. стягнуто із відповідачів на користь Банку заборгованість. Додає, що через невиконання вказаного рішення у добровільному порядку Банк звернувся до органів державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання, в ході якого з 24.02.2017р. по 07.02.2018 року кошти надходили частково, а в повному обсязі заборгованість було стягнуто 09.02.2018р.. Вважає, що оскільки зобов'язання належним чином не виконувалося, погашення боргу відбулося лише через шість років, Банк має право на отримання 3% річних за прострочену заборгованість по несплаченому боргу та 3% річних за прострочену заборгованість по несплачених відсотках. Заперечує висновок місцевого суду про те, що при обрахуванні суми стягнення трьох відсотків річних слід виходити із суми боргу по тілу кредиту, визначеного рішенням Рівненського міського суду від 06.04.2011р.. Стверджує, що оскільки кредит надавався позичальнику в доларах США, то і заборгованість при надходженні коштів конвертувалась у валюту кредиту, та в подальшому розрахунок заборгованості по трьох відсотках річних проводився у валюті кредиту. Звертає увагу суду, що рішенням Рівненського міського суду від 13.12.2018р. з відповідачів стягнуто 3% річних за непогашення кредиту та відсотків за кредитним договором № 627 від 27.10.2006р. в сумі 11 956,00 грн., при цьому 3% річних нараховано лише на тіло кредиту, зазначено в рішенні Рівненського міського суду від 06.04.2011 року по справі № 2-987/11. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

Відзивів на апеляційні скарги не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №627, за умовами якого Банк зобов'язався надати їй як позичальнику грошові кошти в сумі 22 939,56 доларів США, а відповідачка зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за його користування в розмірі 11,7 % річних (а.с. 7).

Кредит був наданий під поруку ОСОБА_2 відповідно до договору поруки № 627/1 від 27 жовтня 2006 року (а.с. 10)

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2011 року у справі №2-987/11 позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредиту в сумі 132726 грн. 28 коп., нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом в сумі 27363 грн. 90 коп., нараховану, несплачену пеню по основному боргу та по відсотках в сумі 500 грн., та понесені ВАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати у справі по сплаті державного мита в розмірі 1600 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до п.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2- 987/11 від 06.04.2011 року добровільно відповідачами виконано не було, у зв'язку з чим Банк звернувся із заявою до органів державної виконавчої служби про примусове виконання рішення.

Судом також встановлено, що до 2018 року від відділу державної виконавчої служби до Банку надходили кошти в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором, згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2- 987/11 від 06.04.2011 року.

Вказане рішення виконане в примусовому порядку в повному обсязі 09 лютого 2018 року, і цей факт визнаний обома сторонами.

Статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванню встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційних скарг про неправомірність нарахування трьох відсотків річних на суму відсотків по кредиту апеляційний суд оцінює критично. Банком суду надано розрахунок, який вказує, що сума заборгованості по 3% річних розрахована Банком за період з 08.02.2015 року по 07.02.2018 року як за несплату основної суми, так і за несплату відсотків та складає 1 800,81 доларів США.

Разом з тим, як визначено рішенням Рівненського міського суду від 06.04.2011р., яке набрало законної сили і є преюдиційним для даного спору, відповідачами було порушене зобов'язання по сплаті основного боргу за договором кредиту на суму 132 726,28 грн., а тому саме з цієї суми обраховується розмір 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.