Єдиний унікальний номер 233/1381/19 Номер провадження 22-ц/804/2172/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Корчистої О.І., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року у цивільній справі № 233/1381/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди (суддя першої інстанції Каліуш Олена Валеріївна), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 17 липня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України вона була звільнена з роботи наказом № 5974/ДН-ОС від 10.07.2017 року виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

На день її звільнення з роботи їй була нарахована, але не своєчасно виплачена заробітна плата, з урахуванням всіх належних утримань у розмірі 25088,93 грн.

15 січня 2019 року у примусовому порядку з відповідача на її користь була стягнута сума заборгованості у розмірі 25088,93 грн.

Відповідно «Положенню про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати» сума компенсації, що належить їй за несвоєчасну виплату заробітної плати складає 5725,14 грн.

Отже, її було звільнено 17.07.2017 року, а повний розрахунок був проведений 15.01.2019 року. Саме за цей період відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 98981,25 грн.

У зв`язку з вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконанням ним умов трудових договорів і безпідставного систематичного порушення її прав їй завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в сумі 10000,00 грн. Вказана сума морального збитку відповідає середньомісячній заробітній платі по Україні в січні 2019 року по професії електромеханік, з якої вона була звільнена у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 5725,14 грн., середній заробіток за час затримки виплати в сумі 98981,25 грн., заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 5725,14 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодилися позивач ОСОБА_1 та відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подали апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що не погоджується із зазначеним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені її з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач просила Донецький апеляційний суд ухвалити нове рішення по даній справі, яким задовольнити її позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 97397,55 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» посилається на те, що не погоджується із зазначеним рішенням, вважає що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідач просив Донецький апеляційний суд скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року по справі 233/1381/19 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 5725,14 грн., ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та надано відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 09 вересня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 211,212,231), копія апеляційної скарги позивача відповідачем по справі отримана (а.с. 211,231). Відзив на апеляційну скаргу від відповідача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 09 вересня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 209,213,230), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (а.с. 209). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від позивача по справі (а.с. 225-227).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі 114706,39 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де з 01.03.2016 року працювала на посаді електромеханіка дільниці 1 групи дільниці котельного господарства. Наказом від 10.07.2017 року № 5974/ДН-ОС звільнена з роботи 17 липня 2017року у зв`язку зі скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

В період роботи на підприємстві, відповідач несвоєчасно виплачував позивачу заробітну плату.

Так, перша частина заробітної плати за липень 2016 року у розмірі 3378,00 грн. виплачена 25.11.2016 року; друга частина заробітної плати за липень 2016 року у розмірі 3378,00 грн. виплачена 21.02.2017 року. Заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1782,29 грн. виплачена відповідачем 27 липня 2017 року.

На день звільнення ОСОБА_1 їй належала до виплати заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року у розмірі 7262,04 грн. та за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 17826,89 грн., а всього 25088,93 грн. без утримання з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інші обов`язкових платежів.

Вказані обставини встановлені рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/3100/18 від 19 жовтня 2018 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с.141-142), яке набрало законної сили 06 березня 2019 року (а.с.139-140), а тому у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

При цьому, при ухваленні вищевказаного рішення судом не були встановлені конкретні місяці нарахування заборгованості із заробітної плати за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року у розмірі 7262,04 грн.

Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, заборгованість із заробітної плати у розмірі 25088,93 грн. виплачена позивачу 15.01.2019 року (а.с.13).

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 5725,14 грн.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 15 березня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що посилання відповідача на Науково-правовий висновок від 16.01.2018 року в частині того, що форс-мажорні обставини настали для підприємства з 17 березня 2017 року та тривають по теперішній час, є неправильним, оскільки це дата захвату невідомими особами будівлі адміністрації «Донецької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Дільниця виробничого підрозділу знаходилась у місті Ясинувата, яка на той час працювала у повному режимі і належну інформацію передавали бухгалтерії за адресою: м. Лиман, вул. Привокзальна, 22. На момент звільнення її з роботи 17.07.2017р. та по теперішній час безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» АГ «Укрзалізниця», яка є складовою АТ «Укрзалізниця», знаходиться на підконтрольній Україні території, тобто остаточний розрахунок із звільненими працівниками повинен був відбутися на підконтрольній Україні території у м. Лиман. Отже, перешкод та форс-мажорних обставин в такому випадку не існує, є безпідставними, оскільки Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), спричинених актами тероризму на територіях міста Донецька, Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади для Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що унеможливлюють виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема,ст.ст. 115, 116 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що затримка розрахунку при звільненні відбулася з обставин непереборної сили, що встановлені Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 і свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, а тому підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що позов в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку є правомірним, підлягає задоволенню, зменшивши суму позовних вимог, є безпідставними, оскільки пунктом 3 частини 2 статті 197 ЦПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви. Тобто в суді першої інстанції вирішується питання про зменшення суми позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» про те, що у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у містах Донецьк, Ясинувата, Луганськ, Горлівка, тощо у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю, за цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України та у зв`язку з зазначеним вище нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати за умови, що господарська діяльність здійснювалась, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року до вимоги по стягненню заробітної плати, є безпідставними, оскільки Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року і задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна