Справа № 215/71/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання - Азаренко К.М.,

за участю: позивачів - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

СУТЬ СПОРУ:

Стислий виклад позиції позивача.

08.01.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням до ОСОБА_4, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1, з підстав, що відповідач не проживає у квартирі з червня 2011 року і по теперішній час, комунальні платежі не сплачує, що впливає на матеріальний стан позивача.

Вказують, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, після його смерті члени сім'ї з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталися. 28.02.2012 у вище зазначеній квартирі був зареєстрований ОСОБА_4 - син позивача ОСОБА_1, але фактично ОСОБА_4 у квартирі не мешкає з червня 2011 року, комунальні платежі, які на нього нараховуються, не сплачує, тим самим перешкоджає позивачам у здійсненні їх прав власності на житло. В зв'язку із даними обставинами позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав.

Заяви, клопотання учасників справи.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином.

Представник позивачів ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю та відсутністю позивачів, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно повернутих за закінченням терміну зберігання поштових повідомлень, а.с. 38-39, та отриманого повідомлення, а.с. 46, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходили, відзив на позов до суду не надавав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 28.02.2019, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін..

28.02.2019 постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 22.03.2019 о 10:30 год. у зв'язку із неявкою відповідача.

На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 22.03.2019 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва НОМЕР_4 від 23.12.1993 власниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 (а.с. 8).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.9).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6, встановлено що ОСОБА_4 є сином позивача ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно довідки № 14977 від 27.12.218 відповідач, ОСОБА_4, зареєстрований в спірній квартирі по теперішній час (а.с. 12).

Згідно акту від 27.12.2018, який підписаний мешканцями будинку АДРЕСА_1, та завірений начальником дільниці № 4 ТОВ «УЮТ-2011», відповідач ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, не проживає з 2011 року ( а.с.11).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до положень ст. ст. 12, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, юсі мають танення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановив, Верховний Суд у постанові по справі №177/595/15-ц від 08.02.2018, відповідно до статті 403 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним. мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим житлом. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім'ї власника житла.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтю 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до встановленого Верховним Судом висновку у справі №125/2246/16-ц від 11.12.2018, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Як роз'яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Судом встановлено, що починаючи червня 2011 року відповідач фактично в належній позивачам квартирі не проживає, не проявляє жодного інтересу до спірного житла, не бере участі в утриманні квартири, постійно не проживає в спірному житлі.

При цьому, наявність реєстрації відповідача у квартирі, що належить позивачам безумовно створює їм перешкоди у користуванні та розпорядженні їх власністю, оскільки зазначена обставина позбавляє їх можливості на власний розсуд розпоряджатися власною квартирою, як це передбачено ч.1 ст. 319 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України.

Крім того, позивачі зобов'язані нести тягар утримання майна, з розрахунку, що в квартирі зареєстрована особа, яка не проживає.

Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі більше восьми років без поважних причин, не утримує квартиру та не сплачує за надані комунальні послуги, його реєстрація перешкоджає позивачам розпоряджатися належним їм майном, а тому відповідно до положень ст. 405 ЦК України, позивачі, як власники майна, мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, тому суд вважає необхідним позов задовольнити, та усунути перешкоди в праві користування квартирою визнавши ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2 в праві користування квартирою АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст заочного рішення складено та підписано 22 березня 2019 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН - НОМЕР_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН - НОМЕР_2, місце проживання за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН - НОМЕР_3, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя: