Справа № 368/141/19
Провадження № 2/368/253/19
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"09" квітня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора державний нотаріус Литвиненко Людмила Володимирівна про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом (після смерті дружини гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.), право власності на наступне нерухоме майно: ј земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства; ј земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку; ј земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення особистого селянського господарства; 1/8 земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства; ј земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8, розташованої в АДРЕСА_7, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; ј житлового будинку за номером АДРЕСА_8; ј житлового будинку за номером АДРЕСА_9; 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте за час шлюбу на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства, визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом (після смерті матері гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.), право власності на наступне нерухоме майно: ј земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства; ј земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку; ј земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення особистого селянського господарства; 1/8 земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства; ј земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8, розташованої в АДРЕСА_7, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; ј житлового будинку за номером АДРЕСА_8; ј житлового будинку за номером АДРЕСА_9; 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом (після смерті матері гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.), право власності на наступне нерухоме майно: ј земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства; ј земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку; ј земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення особистого селянського господарства; 1/8 земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства; ј земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8, розташованої в АДРЕСА_7, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; ј житлового будинку за номером АДРЕСА_8; ј житлового будинку за номером АДРЕСА_9; 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору, обґрунтовуючи позов наступним.

Він, ОСОБА_1, є батьком малолітніх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.

Він, ОСОБА_1, звертається до суду за захистом своїх порушених прав та порушених прав його дітей, як спадкоємців його дружини ОСОБА_7.

12.07.2006 р. між позивачем 1 та ОСОБА_8 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_7) було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_9 від 12.07.2006 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі народилися двоє дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дитина-інвалід посвідчення НОМЕР_10 від 13.03.2018р.).

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_7 померла (свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (серія НОМЕР_11).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

На підставі поданої позивачем 1 заяви про прийняття спадщини, 15.03.2017р. Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Людмилою Володимирівною була заведена спадкова справа № 166/2017 до майна гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно Довідки щодо складу спадкоємців, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7, є в рівних частинах кожний: її чоловік ОСОБА_1, її мати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, в тому числі, входить наступне нерухоме майно: будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_10 (належав померлій на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 28.10.2002р.); земельна ділянка площею 0,0214 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 (належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу від 28.10.2002 р. № 4028 та Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.05.2003р. серії НОМЕР_12); будинок площею 40,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_11 (належав померлій на підставі Договору дарування від 21.07.2008р.); земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою: АДРЕСА_12 (належав померлій на підставі Договору дарування від 21.07.2008р.); земельна ділянка площею 0,03 га, розташована за адресою: АДРЕСА_12 (належав померлій на підставі Договору дарування від 21.07.2008р.); земельна ділянка площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_13; розташованої в АДРЕСА_13, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,2250 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_14, кадастровий номер НОМЕР_7 (належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу земельне ділянки від 24.07.2014р.); 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (1/3 частина належала померлій згідно Свідоцтва на право власності від 10.06.1997р., 1/3 частина належала померлій згідно Свідоцтва на спадщину за заповітом від 17.03.2010р.).

Також, позивачем 1, керуючись ст.ст. 60, 62, 65 Сімейного кодексу України, було подано до Другої київської державної нотаріальної контори окрему заяву щодо видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя щодо Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2250 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_15, кадастровий номер НОМЕР_7 (була придбана померлою під час перебування у шлюбі з позивачем 1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.07.2014р.).

Згідно п. 1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Оригінали правовстановлюючих документів щодо вищеперерахованого майна були надані спадкоємцями на ознайомлення Державному нотаріусу Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. та з них були зняті копії.

В рамках процедури оформлення спадщини у спадкоємців виникла потреба проведенні певних юридичних дій щодо спадкового нерухомого майна (внесення до реєстру, реєстрація права власності на померлу особу тощо). Тому, з метою належного оформлення спадкового майна, оригінали правовстановлюючих документів були передані ОСОБА_4.

Однак, протягом 2017-2018 року відповідачем не було вчинено жодних дій направлених на оформлення спадщини по спадковій справі №166/2017. При цьому, відповідач відмовляється передати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, як позивачу, так і нотаріусу.

Позивач ОСОБА_1 безліч разів особисто звертався до відповідача з проханням повернути оригінали документів для оформлення спадщини. Також, позивачем ОСОБА_1 було направлено на адресу відповідача письмову вимогу щодо повернення оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яка залишилась без відповіді.

Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. теж було направлено на адресу відповідача письмовий запит щодо надання оригіналів правовстановлюючих документів, який також залишився без відповіді.

На думку позивача, безпідставне затягування оформлення спадщини вигідне для відповідача, оскільки весь цей час вона одноособово розпоряджається всім спадковим нерухомим майном, в той час як ѕ вказаного майна належать позивачам за законом. При цьому, позивачі вимушені разом з дитиною-інвалідом проживати в однокімнатній квартирі.

При цьому, слід врахувати, що позивач не може отримати дублікати переданих відповідачу правовстановлюючих документів, оскільки оригінали цих документів не зіпсовано та не втрачено.

Відповідно до закону, право власності спадкоємця на успадковане нерухоме майно посвідчується свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому, ч. 1 ст. 1297 ЦК України зобов'язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З врахуванням того факту, що Державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. особисто була ознайомлена з оригіналами правовстановлюючих документів, а нотаріальні копії вказаних документів знаходяться в матеріалах спадкової справи № 166/2017, та керуючись ст. 1297 ЦК України, позивачі звернулися до нотаріуса з заявами щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

12.12.2018 року позивачі отримали від Другої київської державної нотаріальної контори постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (видачі свідоцтва про право на спадщину), а саме: постанова (вих. №5574/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства; постанова (вих. №5575/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку; постанова (вих. №5576/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6, розташованої в АДРЕСА_7, 41, наданої для ведення особистого селянського господарства; постанова (вих. №5577/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_16, наданої для ведення особистого підсобного господарства; постанова (вих. №5578/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8, розташованої в АДРЕСА_4, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; постанова (вих. №5579/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за номером АДРЕСА_17 постанова (вих. №5580/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за номером АДРЕСА_9; постанова (вих. №5573/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

У всіх вищеперерахованих постановах, підставою для відмови у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину стала відсутність у позивачів оригіналів правовстановлюючих документів на вищеперераховане нерухоме майно на ім'я спадкодавця гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Також, Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Людмилою Володимирівною, в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, було фактично відмовлено і у видачі свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя - на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2250 га, розташованої за адресою АДРЕСА_15, кадастровий номер НОМЕР_14 (була придбана померлою під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі продажу земельної ділянки від 24.07.2014р.).

Вищевказані постанови були винесені Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Людмилою Володимирівною на підставі пп. 4.15, 4.18 глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у відповідності до яких видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після поданні правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірці відсутності заборони або арешту цього майна. Крім того, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судові практику у справах про спадкування» та Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляд цивільних справ про спадкування»: «Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання право власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що може застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відсутність у спадкоємців (позивачів по справі) правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності померлої спадкодавця на нерухоме майно, є перешкодою для одержання ними правовстановлюючих документів на вищевказане успадковане нерухоме майно і тим самим порушує їх право власності.

За приписом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно норм ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Для позивачів неможливим є оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності у них правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідач не заперечує, що такі документи знаходяться в нього, проте він відмовляється їх надати позивачу 1 чи до нотаріальної контори (державного нотаріуса Литвиненко Л.В.).

Фактично, між сторонами виник спір про право на спадкове майно та за вказаних обставин позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в іншому (позасудовому) порядку.

Враховуючи, що позивачі після смерті ОСОБА_7 успадкували відповідні частини спадкового нерухомого майна, яке згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їм з часу відкриття спадщини, і іншим шляхом захистити права спадкоємця на отримання спадщини неможливо, позивачі вимагають визнання за ними права власності на спірне нерухоме майно у судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини неявки суд не повідомив.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши позивача, який не заперечував проти проведення заочного розгляду, та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.07.2006 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_7) було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_9 від 12.07.2006 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі народилися двоє дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дитина-інвалід посвідчення НОМЕР_10 від 13.03.2018р.).

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_7 померла (свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (серія НОМЕР_11).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

На підставі поданих позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 заяв про прийняття спадщини, 15.03.2017р. Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Людмилою Володимирівною була заведена спадкова справа № 166/2017 до майна гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно Довідки щодо складу спадкоємців, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7, є в рівних частинах кожний: чоловік ОСОБА_1, мати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, в тому числі, входить наступне нерухоме майно: будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_10 (належав померлій на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 28.10.2002р.); земельна ділянка площею 0,0214 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 (належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу від 28.10.2002 р. № 4028 та Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.05.2003р. серії НОМЕР_12); будинок площею 40,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_11 (належав померлій на підставі Договору дарування від 21.07.2008р.); земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою: АДРЕСА_12 (належав померлій на підставі Договору дарування від 21.07.2008р.); земельна ділянка площею 0,03 га, розташована за адресою: АДРЕСА_12 (належав померлій на підставі Договору дарування від 21.07.2008р.); земельна ділянка площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_13; розташованої в АДРЕСА_13, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,2250 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_14, кадастровий номер НОМЕР_7 (належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу земельне ділянки від 24.07.2014р.); 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (1/3 частина належала померлій згідно Свідоцтва на право власності від 10.06.1997р., 1/3 частина належала померлій згідно Свідоцтва на спадщину за заповітом від 17.03.2010р.).

12.12.2018 року позивачі отримали від Другої київської державної нотаріальної контори постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (видачі свідоцтва про право на спадщину), а саме: постанова (вих. №5574/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства; постанова (вих. №5575/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5, розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку; постанова (вих. №5576/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6, розташованої в АДРЕСА_7, 41, наданої для ведення особистого селянського господарства; постанова (вих. №5577/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_16, наданої для ведення особистого підсобного господарства; постанова (вих. №5578/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8, розташованої в АДРЕСА_4, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; постанова (вих. №5579/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за номером АДРЕСА_17 постанова (вих. №5580/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за номером АДРЕСА_9; постанова (вих. №5573/02-31 від 12.12.2018р.) щодо відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно, яке складається з 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

У всіх вищеперерахованих постановах, підставою для відмови у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину стала відсутність у позивачів оригіналів правовстановлюючих документів на вищеперераховане нерухоме майно на ім'я спадкодавця гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Також, позивачем ОСОБА_1, керуючись ст.ст. 60, 62, 65 Сімейного кодексу України, було подано до Другої київської державної нотаріальної контори окрему заяву щодо видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя щодо Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2250 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_15, кадастровий номер НОМЕР_7 (була придбана померлою під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.07.2014р.).

За положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що постановами Другої Київської державної нотаріальної контори від 12.12.2018 року ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах його дітей відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що відповідач має оригінали документів, але не надає їх для оформлення спадщини, тобто між спадкоємцями виникли суперечки.

Отже, позивачем у справі обрано належний спосіб захисту порушених прав, у зв'язку з чим, колегією суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п'ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості до спадкодавця, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім'ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно ж статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

В ст. 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, сформульовані основні принципи здійснення правомочностей власника, як-от: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності закріплено приписами ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 369 ЦК України.

Стаття 13 ЦПК встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 4 074 гр. 00 коп., що відповідає розміру визначеному Законом України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного та керуючись ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 4, 10, 12, 76-83, 258, 263-268 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора державний нотаріус Литвиненко Людмила Володимирівна про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_18, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом (після смерті дружини гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.), право власності на наступне нерухоме майно:

?1/4 земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4 (державний акт серія НОМЕР_15, виданого 19.01.2010 р.), розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства;

?1/4 земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5 (договір дарування земельної ділянки НОМЕР_16 від 21.07.2009 р.), розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку;

?1/4 земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6 (договір дарування земельної ділянки НОМЕР_17 від 21.07.2009 р.), розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення особистого селянського господарства;

?1/8 земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства;

?1/4 земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8 (державний акт серія НОМЕР_18, виданого 19.01.2010 р.), розташованої в АДРЕСА_7, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

?1/4 житлового будинку за номером АДРЕСА_8 (загальна площа 40,2 кв.м, жила площа 13,6 кв.м., до будинку примикає: h огорожа, h1ворота);

?1/4 житлового будинку за номером АДРЕСА_9 (жила площа 13,6 кв.м., до будинку примикає: Б сарай, В туалет, Г погреб, Ѕ криниці, h паркан, h1ворота);

?1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_18, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) право власності в порядку спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте за час шлюбу на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства.

Визнати за ОСОБА_2 (місце проживання: 03035, АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2) право власності в порядку спадкування за законом (після смерті матері гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.), право власності на наступне нерухоме майно:

?1/4 земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4 (державний акт серія НОМЕР_15, виданого 19.01.2010 р.), розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства;

?1/4 земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5 (договір дарування земельної ділянки НОМЕР_16 від 21.07.2009 р.), розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку;

?1/4 земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6 (договір дарування земельної ділянки НОМЕР_17 від 21.07.2009 р.), розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення особистого селянського господарства;

?1/8 земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства;

?1/4 земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8 (державний акт серія НОМЕР_18, виданого 19.01.2010 р.), розташованої в АДРЕСА_7, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

?1/4 житлового будинку за номером АДРЕСА_8 (загальна площа 40,2 кв.м, жила площа 13,6 кв.м., до будинку примикає: h огорожа, h1ворота);

?1/4 житлового будинку за номером АДРЕСА_9 (жила площа 13,6 кв.м., до будинку примикає: Б сарай, В туалет, Г погреб, Ѕ криниці, h паркан, h1ворота);

?1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_18, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2) право власності в порядку спадкування за законом (після смерті матері гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.), право власності на наступне нерухоме майно:

?1/4 земельної ділянки площею 0,0214 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_4 (державний акт серія НОМЕР_15, виданого 19.01.2010 р.), розташованої в АДРЕСА_4, наданої для ведення особистого селянського господарства;

?1/4 земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_5 (договір дарування земельної ділянки НОМЕР_16 від 21.07.2009 р.), розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку;

?1/4 земельної ділянки площею 0,0300 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_6 (договір дарування земельної ділянки НОМЕР_17 від 21.07.2009 р.), розташованої в АДРЕСА_5, наданої для ведення особистого селянського господарства;

?1/8 земельної ділянки площею 0,2250 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_7, розташованої в АДРЕСА_6, наданої для ведення особистого підсобного господарства;

?1/4 земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8 (державний акт серія НОМЕР_18, виданого 19.01.2010 р.), розташованої в АДРЕСА_7, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

?1/4 житлового будинку за номером АДРЕСА_8 (загальна площа 40,2 кв.м, жила площа 13,6 кв.м., до будинку примикає: h огорожа, h1ворота);

?1/4 житлового будинку за номером АДРЕСА_9 (жила площа 13,6 кв.м., до будинку примикає: Б сарай, В туалет, Г погреб, Ѕ криниці, h паркан, h1ворота);

?1/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_19, ідентифікаційний код НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_18, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) 4 074 (чотири тисячі сімдесят чотири) гривень 00 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.04.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко