АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/511/19Головуючий по 1 інстанції - Здоровило В.А.
Категорія: 310000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

позивач - ОСОБА_3;

відповідач -ОСОБА_4;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_4;

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Здоровила В.А., у залі № 2 Ватутінського міського суду Черкаської області 29.12. 2018 року о 12 год. 35 хв., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного нажитого майна подружжя, - :

в с т а н о в и в :

23.03.2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільно нажитого майна подружжя.

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 01.05.2004 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Ватутінського МУЮ у Черкаській області, актовий запис № 22. В шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 за рахунок сімейних заощаджень 21.09.2012 сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу від 21.09. 2012 року. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване на відповідача ОСОБА_4 Крім квартири в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, який зареєстрований також на відповідача ОСОБА_4 Позивач вказує, що подружжям в період шлюбу було придбано рухоме майно, а саме: посудомийна машина марки «Bosch SMS 40D32EU», 2013 року випуску, диван Атака New, 2016 року випуску, кухня, 2013 року випуску, шафа 4-х дверна, 2013 року випуску, шафа-купе, 2013 року випуску, стінка-вітальня, 2013 року випуску, ліжко 2-х спальне, 2013 року випуску, тумби прикроватні, 2013 року випуску, шафа-купе, 2013 року випуску, ліжко 2-х ярусне, 2013 року випуску, стінка дитяча, 2013 року випуску, трюмо, 2013 року випуску, стіл письмовий з навісними полками, 2013 року випуску.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 06.04.2017 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний. Рішення набрало законної сили 19.04.2017 року. Тому вказане майно, на думку позивача, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди про поділ майна, а тому позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_3 неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м.; - визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1; - визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4: - диван Атіка New, 2016 року випуску; - стінку-вітальню, 2013 року випуску; - ліжко 2-х спальне, 2013 року випуску; - ліжко 2-х ярусне, 2013 року випуску; - кухню, 2013 року випуску; - шафу 4-х дверну, 2013 року випуску; - шафу-купе, 2013 року випуску; - тумби прикроватні, 2013 року випуску; - шафу-купе, 2013 року випуску; - стінку дитячу, 2013 року випуску; - трюмо, 2013 року випуску; - стіл письмовий з навісними полками, 2013 року випуску.

Визнати особистою власністю ОСОБА_3 посудомийну машину марки «Bosch SMS 40D32EU», 2013 року випуску, вартістю 2000,00 гривень.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/2 частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/2 частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39, 9 кв. м.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію за 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме автомобілі «ВАЗ-210994-20», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 в сумі 44475,00 гривень.

Поділити спільне рухоме майно подружжя та виділити ОСОБА_3 наступне майно:

- диван Атіка New, 2016 року випуску, вартістю 8700,00 гривень; - стінку-вітальню, 2013 року випуску, вартістю 3650,00 гривень;- ліжко 2-х спальне, 2013 року випуску, вартістю 1800,00 гривень; - ліжко 2-х ярусне, 2013 року випуску, вартістю 1050,00 гривень, а всього на загальну суму 15200, 00 гривень.

Виділити ОСОБА_4 наступне майно: - кухню, 2013 року випуску, вартістю 7800,00 гривень; - шафу 4-х дверну, 2013 року випуску, вартістю 1600,00 гривень; - шафу-купе, 2013 року випуску, вартістю 2150,00 гривень; - тумби прикроватні, 2013 року випуску, вартістю 450,00 гривень; - шафу-купе, 2013 року випуску, вартістю 1900,00 гривень; - стінку дитячу, 2013 року випуску, вартістю 2100,00 гривень; - трюмо, 2013 року випуску, вартістю 340,00 гривень;- стіл письмовий з навісними полками, 2013 року випуску, вартістю 550,00 гривень, а всього на загальну суму 16890, 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю в сумі 1690,00 гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_3, понесені витрати за сплату судового збору в сумі 3399,60 гривень (1990 грн. + 704,80 грн. +704,80), витрати за проведення експертної оцінки автомобіля в сумі 300 грн. та експертної оцінки рухомого майна в сумі 1300,00 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 10978,30 гривень.

Повернути позивачу ОСОБА_3 суму переплаченого судового збору у розмірі 580,40 гривень.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя - задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль «ВАЗ-210994-20», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4: - диван Атіка New, 2016 року випуску, вартістю 8700,00 гривень; - стінку-вітальню, 2013 року випуску, вартістю 3650,00 гривень; - ліжко 2-х спальне, 2013 року випуску, вартістю 1800,00 гривень; - ліжко 2-х ярусне, 2013 року випуску, вартістю 1050,00 гривень; - кухню, 2013 року випуску, вартістю 7800,00 гривень;- шафу 4-х дверну, 2013 року випуску, вартістю 1600,00 гривень; - шафу-купе, 2013 року випуску, вартістю 2150,00 гривень; - тумби прикроватні, 2013 року випуску, вартістю 450,00 гривень; - шафу-купе, 2013 року випуску, вартістю 1900,00 гривень; - стінку дитячу, 2013 року випуску, вартістю 2100,00 гривень; - трюмо, 2013 року випуску, вартістю 340,00 гривень; - стіл письмовий з навісними полками, 2013 року випуску, вартістю 550,00 гривень.

Визнано особистою власністю ОСОБА_3 посудомийну машину «Bosch SMS 40D32EU», 2013 року випуску, вартістю 2000,00 гривень.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ - 210994-20», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 компенсацію за 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме автомобіль «ВАЗ - 210994-20», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 в сумі 44475 (сорок чотири тисячі чотириста сімдесят п'ять) гривень.

Поділено спільне рухоме майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та виділено ОСОБА_3 наступне майно:

- диван Атіка New, 2016 року випуску, вартістю 8700,00 гривень;

- стінку-вітальню, 2013 року випуску, вартістю 3650,00 гривень;

- ліжко 2-х ярусне, 2013 року випуску, вартістю 1050,00 гривень;

- стінку дитячу, 2013 року випуску, вартістю 2100,00 гривень.

Всього майна на загальну суму 15500, 00 гривень.

Виділено ОСОБА_4 наступне майно :

- кухню, 2013 року випуску, вартістю 7800,00 гривень;

- шафу 4-х дверну, 2013 року випуску, вартістю 1600,00 гривень;

- шафу-купе, 2013 року випуску, вартістю 2150,00 гривень;

- ліжко 2-х спальне, 2013 року випуску, вартістю 1800,00 гривень;

- тумби прикроватні, 2013 року випуску, вартістю 450,00 гривень;

- шафу-купе, 2013 року випуску, вартістю 1900,00 гривень;

- трюмо, 2013 року випуску, вартістю 340,00 гривень;

- стіл письмовий з навісними полками, 2013 року випуску, вартістю 550,00 гривень.

Всього майна на загальну суму 16590, 00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 різницю вартості розподіленого майна в сумі 1090,00 гривень.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, понесені витрати за сплату судового збору в сумі 3399,60 гривень, витрати за проведення експертної оцінки автомобіля в сумі 300,00 гривень та експертної оцінки рухомого майна в сумі 1300,00 гривень, а також витрати на правничу допомогу в сумі 10978 гривень 30 копійок, а всього 15977 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят сім) гривень 90 копійок.

Зобов'язано управління Державної казначейської служби України у м. Ватутіне Черкаської області повернути позивачу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 суму переплаченого судового збору в розмірі 580 (п'ятсот вісімдесят) гривень 40 копійок, сплаченого на р/р 0005, МФО 854018, , за квитанцією № 0.0.994497454.1 від 22.03. 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду вважає таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для даної справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник в апеляційній скарзі наголошує на тому, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, за змістом наведених положень закону, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. ОСОБА_4 вважає, що судом першої інстанції висновки щодо розписки, яку суд визнав як неналежний доказ, є помилковими, оскільки не існує жодних законодавчих обмежень щодо можливості укладення розписки між близькими родичами. В свою чергу, зі сторони позивача не було надано жодного доказу того, що вона брала участь чи то грошовими коштами, чи то своєю працею у придбанні спірної квартири. Сам по собі факт наявності на момент купівлі квартири заробітної плати у ОСОБА_3 не є, на думку скаржника, достатнім доказом участі останньої у придбанні квартири. Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що судом повністю проігноровано, та не взято до уваги докази, надані відповідачем щодо придбання рухомого майна за власні кошти, одержані в борг - 20000 доларів США.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_3 на правничу допомогу в сумі 10 978 грн. 30 коп., скаржник вважає, що мотиви суду при задоволенні вимог в цій частині є недостатньо обґрунтованими, оскільки позиція суду мотивована виключно тим, що «вимоги позивача щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя задоволено повністю, а тому суд вважає, що вимоги в частині відшкодування відповідачем судових витрат позивачу повинні також бути задоволені повністю».

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року по справі № 690/83/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільно нажитого майна подружжя - відмовити в повному обсязі.

13 березня 2019 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4

У відзиві ОСОБА_3 зазначає, що зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що скаржником ОСОБА_4 спростовуються висновки суду, так як він не наводить жодного обґрунтування своїх доводів щодо порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції. При цьому, скаржник не посилається та не вказує, який саме закон застосовано, який не підлягав застосуванню, не вказує, який саме закон не застосовано, який підлягає застосуванню. Також ОСОБА_3 вважає, що скаржником не наводиться жодна із зазначених ч. 3 ст. 376 ЦПК України підстав, яка б вказувала на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться в основному до незгоди з оцінкою доказів судом першої інстанції та переоцінки доказів.

ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у спрощеному позовному провадженні з повідомленням, але без участі сторін в апеляційному суді.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно до вимог ст.128 ЦПК України встановлено, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні в частині стягнення судових витрат, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи у сукупності, але при вирішенні питання стягнення судових витрат суд першої інстанції не звернув уваги на доводи відповідача та безпідставно стягнув судові витрати, понесені позивачем за проведення експертної оцінки майна, на яку суд не посилався в рішенні.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги про розподіл спільно нажитого майна подружжя, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, наданих належних, достовірних доказів, які не оспорюються сторонами щодо переліку майна, придбаного подружжям за час шлюбу. Судом враховано, що набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства предмети побуту, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні згідно до вимог закону.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, але при вирішенні питання щодо судових витрат, суд допустився помилки, тому рішення в частині стягнення судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 01.04.2004 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Ватутінського МУЮ у Черкаській області, актовий запис № 22, що підтверджується даними копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 ( т. 1 а. с. 11).

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 06.04.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний. Рішення набрало законної сили 19.04.2017 року (т.1, а.с.12-13).

В період спільного проживання подружжя придбало квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване на ім'я відповідача ОСОБА_4 Вказана квартира була набута у власність на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_8, згідно якого відповідач ОСОБА_4 набув право власності на квартиру загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та в установленому законом порядку зареєстрував право власності на вищевказану квартиру. При оформленні договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_3 дала свою письмову згоду на придбання вищезазначеної квартири, що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 21.09.2012 року (т.1, а. с. 16-19).

Згідно довідки ТСЦ № 7143 від 14.06.2018 року № 31/23/43-407 вбачається, що відповідач ОСОБА_4 дійсно придбав автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, який на день подачі позову до суду, був зареєстрований на відповідача ОСОБА_4 (т.1 а.с.113).

Після звернення позивача з позовом до суду про розподіл майна подружжя, а згодом зміни вимог та включення майна: автомобіля марки «ВАЗ-210994-20», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 до майна, яке підлягає поділу між подружжям, відповідачем ОСОБА_4 18.07.2018 року даний транспортний засіб було відчужено згідно договору купівлі-продажу та перереєстровано на іншого власника, що підтверджується довідкою ТСЦ № 7142 від 12.10.2018 № 31/23/42 вих. 815 (т.2, а. с. 1.), даними копії договору купівлі-продажу транспортного засобу (т.2, а. с. 2-3), довідкою ТСЦ № 7143 від 12.10.2018 № 31/23/43 вих. 644 (т.2, а.с.5.)

Із договору купівлі-продажу автомобіля вбачається, що 18.07.2018 року вказаний автомобіль було відчужено відповідачем ОСОБА_4 на підставі довіреності за домовленістю сторін вартістю 88950,00 гривень (т.2, а.с.2-3).

Згідно даних товарного чеку від 02.12.2016 року, витягу з особистого кабінету магазину «Комфі», накладної № 113 (т.1, а.с.188-191) вбачається, що в період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: посудомийна машина марки «Bosch SMS 40D32EU», 2013 року випуску, диван Атіка New, 2016 року випуску, кухня, 2013 року випуску, шафа 4-х дверна, 2013 року випуску, шафа-купе, 2013 року випуску, стінка-вітальня, 2013 року випуску, ліжко 2-х спальне, 2013 року випуску, тумби прикроватні, 2013 року випуску, шафа-купе, 2013 року випуску, ліжко 2-х ярусне, 2013 року випуску, стінка дитяча, 2013 року випуску, трюмо, 2013 року випуску, стіл письмовий з навісними полками, 2013 року випуску.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Згідно до ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Із роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Згідно п. 22 вищевказаної постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Із змісту п.п. 23, 24 постанови вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

В п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року встановлено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини та приведені норми закону, апеляційний суд вважає доведеними обставини того, що диван Атіка New, 2016 року випуску, кухня, 2013 року випуску, шафа 4-х дверна, 2013 року випуску, шафа-купе, 2013 року випуску, стінка-вітальня, 2013 року випуску, ліжко 2-х спальне, 2013 року випуску, тумби прикроватні, 2013 року випуску, шафа-купе, 2013 року випуску, ліжко 2-х ярусне, 2013 року випуску, стінка дитяча, 2013 року випуску, трюмо, 2013 року випуску, стіл письмовий з навісними полками, 2013 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому висновок суду першої інстанції в частині визнання вказаних об`єктів спільним сумісним майном є правильним.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вищезазначені рухому речі підлягають поділу між сторонами, з чим погоджується, колегія суддів апеляційного суду.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підлягає розподілу. Як зазначено судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що доказів стосовно того, що кошти, взяті в борг у розмірі 20000 дол. США, були витрачені ОСОБА_4 саме на придбання квартири в 2012 році, так як отримані ним в борг від батька відповідача ОСОБА_9, а не на інші цілі не підтверджено відповідачем. ОСОБА_4 не надав суду доказів, що спірне майно придбане лише за його особисті кошти, а в матеріалах справи не містяться таких доказів, а сам по собі факт отримання коштів в борг не змінює правовий режим майна, набутого у шлюбі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доходів придбання спірної квартири на свої особисті кошти.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи скаржника з приводу придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_4, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а тому не підлягають задоволенню, оскільки не доведено ОСОБА_4, що вказані кошти, а саме 20000 доларів США, які він вказує, що отримані ним в борг від свого батька ОСОБА_9, були витрачені саме на придбання квартири, а розписка складена між батьком і сином не є достатніми доказами, які б спростовували висновки суду про поділ майна колишнього подружжя.

Доводи ОСОБА_4, стосовно того, що сам по собі факт придбання спірної квартири в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, і не може бути підставою для задоволення позову, оскільки факт набуття майна під час шлюбу не є належним доказом того, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, суперечать чинному законодавству та обставинам справи. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині вимог не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, що кошти отримані від продажу автомобіля «ВАЗ-210994-20» 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 є об`єктом спільної сумісної власності, тому позивач також має право на отримання 1/ 2 частини коштів від продажу автомобіля, придбаного в шлюбі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором купівлі - продажу, та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала, а факт сплати коштів за автомобіль та передача автомобіля без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до вимог закону договором, і не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно даних довідки ТСЦ № 7143 від 12.10.2018 року № 31/23/43-644 (т.2, а.с.5), автомобіль було відчужено відповідачем лише 18.07.2018 року за ціною 88950 грн., тобто вже після розірвання шлюбу та пред`явлення позивачем даного позову про поділ майна подружжя.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі майна подружжя.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми права, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що позивач ОСОБА_3 не надавала згоду на відчуження вищезазначеного автомобіля, а відповідач не довів,що кошти отримані від його продажу були використані в інтересах сім`ї, а тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого та вмотивованого висновку, що кошти отримані від продажу автомобіля є об`єктом спільної сумісної власності, та позивач має право на компенсацію своєї частки від продажу автомобіля, яка має бути сплачена відповідачем згідно вартості 1/ 2 частини проданного автомобіля.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо відчуження автомобіля відповідачем у липні 2011 року, оскільки ОСОБА_4 посилається, що згідно доручення продав автомобіль ОСОБА_10 та отримав згідно розписки за автомобіль кошти в розмірі 2000 дол. США є безпідставними, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом. Відповідачем не доведено, що право власності на автомобіль було припинено в 2011 році, а грошові кошти були використані в інтересах сім'ї .

Інших доводів апеляційна скарга не містить, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції, та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного нажитого майна подружжя в повному обсязі, тому рішення суду підлягає зміні лише в частині стягнення судових витрат.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.141 ЦПК України суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами, тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Посилання в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції недостатньо обгрунтовано стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 10978 грн. 30 коп. з відповідача на користь позивача є безпідставними, оскільки суду першої інстанції було надано розрахунок витрат, пов 'язаних з наданням правової допомоги адвокатом позивача, та квитанції про сплату коштів за надання правничої допомоги. Суд дійшов висновку, що витрати підтверджено належними доказами, врахував складність справи та витрачений час адвокатом, підтверджений розрахунком годин всіх судових засідань, в яких приймала участь адвокат, а не вбачав, що даний розрахунок є завищеним позивачем. Тому апеляційний суд залишає без задоволення доводи скаржника щодо стягнення витрат за правничу допомогу.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з судом першої інстанції щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1600 грн. щодо витрат на виготовлення звітів про оцінку вартості майна, що підтверджується квитанціями від 26.06.2018 року та від 07.09.2018 року. Дані витрати, понесені позивачем для підтвердження позовних вимог щодо оцінки майна, суд вважає залишити за позивачем, оскільки судом не призначались експертизи у справі щодо визначення вартості майна за відсутності такого клопотання сторін, тому суд не посилався на вказані акти оцінки вартості квартири та автомобіля, приймаючи до уваги, що приватним підприємством «ТОВА» відкликано результати оцінки квартири, а при стягненні коштів за 1/ 2 частину автомобіля суд виходив із вартості автомобіля згідно договору купівлі - продажу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підлягають лише частковому задоволенню у частині щодо зміни судових витрат та їх зменшення в частині стягнення на 1600 грн. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, оскільки дані витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, так як понесені позивачем за виготовлення звітів про оцінку вартості майна : квартири та автомобіля.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, але підлягає зміні в частині стягнення судових витрат, та зменшення судових витрат на 1600 грн. , а в решті судових витрат та часткового задоволення позовних вимог рішення суду підлягає залишенню без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід змінити в частині стягнення судових витрат, а в решті рішення суду залишити без змін, задовольнивши апеляційну скаргу частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного нажитого майна подружжя - змінити в частині стягнення судових витрат, зменшивши розмір судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на 1600 гривень, залишивши їх в розмірі 14377, 90 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Василенко Л.І.