Дата документу 10.06.2019 Справа № 324/75/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/75/19 Головуючий у 1 інстанції: Іванченко М.В.
Провадження № 22-ц/807/1910/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.06.2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Відносини між сторонами не склалися, у зв`язку з чим рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 30.04.2015 року шлюб було розірвано.

У вересні 2015 року сторони знову почали проживати разом без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина - донька ОСОБА_3 .

Через відсутність взаєморозуміння та сумісність характерів з 28.12.2018 року між ними припинені всі відносини, донька проживає з нею. Відповідач не надає кошти на утримання дитини.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання в суд цієї заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Стягнення аліментів починається з 14 січня 2019 року.

На користь держави стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що він вважав, що позивачем заявлено вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, не мав можливість подати відзив на позовну заяву через отримання позову в день засідання, сплачує аліменти на отримання другої дитини, у зв`язку з чим загальний розмір аліментів не повинен перевищувати 1/3 частини від усіх видів його заробітку у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, просить скасувати рішення та ухвалити нове про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку до її повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Тоцька Л.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідача був ознайомлений зі змістом позовних вимог при поданні заяви про визнання позову, судом було дотримано вимоги норм процесуального права.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення аліментів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим 27.01.2017 Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.7).

Відповідно до довідки Пологівської міської ради №262 від 09.01.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_2 (а.с.8).

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у статті 180 СК України.

Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Відповідач не надав доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, який відповідає вимогам розумності, законності та належного виконання батьківських обов`язків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він вважав, що позивачем заявлено вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, спростовуються змістом заяви ОСОБА_1 про визнання позову, згідно з якою відповідачем визнано позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь позивача саме в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, про що ним власноручно зазначено в заяві.

Посилання ОСОБА_4 на положення ч. 1 ст. 161 ЦПК України у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є безпідставним, оскільки вказана норма стосуються правил звернення до суду із судовим наказом про стягнення аліментів.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: