Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 486/1162/16-ц

провадження № 61-300 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Надія і КО»;

відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»;

третя особа - приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієва ВалентинаВолодимирівна;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року у складі судді Савіна І. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Лівінського І. В. та касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - на постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Надія і КО» (далі - ТОВ «Надія і КО») звернулися до суду з позовомдо приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А., товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») про визнання дій приватного нотаріуса незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 24 березня 2008 року між ОСОБА_4 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), було укладено кредитний договір, за яким позивач отримав кредит у розмірі 605 тис. доларів США строком до 23 березня 2023 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_6, акціонерним товариством закритого типу «Надія» (далі - АТЗТ «Надія»), правонаступником якого є ТОВ «Надія і КО», та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки, за яким вони передали в іпотеку належний їм на праві власності цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1.

24 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у силу статей 512, 514 ЦК України набуло право вимоги, як новий кредитор, за зазначеними вище кредитним договором та договором іпотеки. Проте про укладення вказаного договору відступлення права вимоги їх повідомлено не було.

25 жовтня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ЮдінМ. А. здійснив державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1.

Вказували, що дії нотаріуса були протиправними, оскільки надані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» документи, які підтверджують направлення боржникам іпотечних повідомлень, були оформлені неналежним чином, доказів того, що товариство направляло позивачам іпотечні повідомлення надано не було. Крім того, товариство не надало нотаріусу довідку про наявність заборгованості позивачів. Отже, реєстратором було порушено пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, щодо необхідного переліку документів для здійснення реєстраційної дії.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд: визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на об'єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, цілісний майновий комплекс, загальною площею 1 213,4 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1, індексний номер 30205092 від 24 червня 2016 року та індексний номер 32024862 від 25 жовтня 2016 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32024862 від 25 жовтня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., та державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на нежитлову будівлю, цілісний майновий комплекс, розташовану по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 000; номер запису про право власності 17068818).

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ЮдінаМ. А., треті особи: ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієва В. В., про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1983 року. За час шлюбу 04 червня 2004 року ОСОБА_4 придбав 126/1000 часток нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вказувала, що за договором іпотеки від 24 березня 2008 року ОСОБА_4 передав в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» 63/1000 частки зазначеної нежитлової будівлі.

Посилаючись на те, що вона надавала згоду на укладення договору іпотеки, позивач вважала, що набула статусу майнового поручителя (іпотекодавця), у тому числі право бути повідомленою про звернення стягнення на предмет іпотеки (перехід права власності).

Оскільки її не повідомляли про наявність заборгованості за кредитним договором та не направляли на її адресу письмову вимогу про усунення порушень, то вважала, що у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як іпотекодержателя не виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки.

Вважала, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. було порушено пункт 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, оскільки при реєстрації права власності на предмет іпотеки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було надано відомостей про надсилання на її адресу письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, не було встановлено беззаперечність розміру кредитної заборгованості, яка стала підставою для реєстрації за кредитором права власності на іпотечне майно.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просила суд: визнати неправомірними дії ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо реєстрації права власності (індексний номер 32024862 від 25 жовтня 2016 року) на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 000; номер запису про право власності 17068818); визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер 32024862 від 25 жовтня 2016 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., та державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на нежитлову будівлю, цілісний майновий комплекс, розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 000; номер запису про право власності 17068818).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року у складі судді Савіна О. І. позов ОСОБА_4, ОСОБА_6, ТОВ «Надія і КО» та позов ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у складі судді Савіна О. І. від 11 травня 2018 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_6, ТОВ «Надія і КО» задоволено. Визнано протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на об?єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, цілісний майновий комплекс, загальною площею 1 213,4 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, індексний номер 30205092 від 24 червня 2016 року та індексний номер 32024862 від 25 жовтня 2016 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32024862 від 25 жовтня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., та державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на нежитлову будівлю, цілісний майновий комплекс, загальною площею 1 213,4 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 000, номер запису про право власності 17068818).

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_6, ТОВ «Надія і КО», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт відправлення іпотекодавцям іпотечних повідомлень цінними листами або листами з повідомленням про вручення відповідно до вимог пункту 6.4.2 договору іпотеки від 24 березня 2008 року і факт отримання іпотекодавцями іпотечних повідомлень не підтверджено належними та допустимими доказами, то підстав для здійснення приватним нотаріусом державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на спірну нежитлову будівлю не було.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 надала згоду своєму чоловіку - ОСОБА_4 на укладення договору іпотекивід 24 березня 2008 року шляхом складання відповідної нотаріально посвідченої заяви, проте зазначені дії не свідчать про те, що ОСОБА_5 набула статусу іпотекодавця за договором іпотеки, а тому її посилання на те, що іпотекодержатель мав би повідомити її про заборгованість за кредитним договором в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», є безпідставними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ТО «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ТОВ «Надія і КО» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ТОВ «Надія і КО» відмовлено.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що до заяви про державну реєстрацію права власності, поданої ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 20 жовтня 2016 року приватному нотаріусу, додано письмові вимоги про усунення порушень, надіслані іпотекодержателем іпотекодавцям та боржнику цінними листами відповідно до вимог пункту 6.4.2. договору іпотеки, а також відомості про вручення їх працівниками Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» особисто ОСОБА_4 - 14 січня 2014 року, ОСОБА_6 - 05 червня 2013 року та представнику ТОВ «Надія і КО» - 14 січня 2014 року. У встановлений в іпотечних повідомленнях 30-денний строк, боржник та іпотекодавці кредитну заборгованість не погасили, а тому приватним нотаріусом при здійсненні реєстрації права власності на спірний об'єкт за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було дотримано вимоги Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

У січні 2019 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У січні 2019 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 - подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_5

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що іпотечне повідомлення за договором іпотеки від 24 березня 2007 року (тоді як договір іпотеки було укладено 24 березня 2008 року), адресоване ОСОБА_4, було зареєстроване ПАТ «ОТП Банк» 09 січня 2014 року за № 12-4-6/12. В копії опису вкладення у цінний лист вказане іпотечне повідомлення за таким же номером, однак копія опису вкладення у цінний лист не містить номеру поштового відправлення. Натомість у фіскальному чеку та рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення номер поштового відправлення вказаний як 010.

Іпотечне повідомлення за договором іпотеки від 24 березня 2007 року (тоді як договір іпотеки було укладено 24 березня 2008 року), адресоване ОСОБА_6, було зареєстроване ПАТ «ОТП Банк» за № 12-4-6/500/1 від 16 квітня 2013 року, але в копії опису вкладення у цінний лист вказане іпотечне повідомлення № 12-4-6/500/2 від 24 квітня 2013 року. Також копія опису вкладення у цінний лист не містить номеру поштового відправлення, а у фіскальному чеку та рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення номер поштового відправлення вказаний як 530.

Іпотечне повідомлення за договором іпотеки від 24 березня 2007 року (тоді як договір іпотеки було укладено 24 березня 2008 року), адресоване АТЗТ «Надія», було зареєстроване ПАТ «ОТП Банк» за № 12-4-6/13 від 09 січня 2014 року, в копії опису вкладення у цінний лист вказане іпотечне повідомлення за таким же номером, проте копія опису вкладення у цінний лист не містить номеру поштового відправлення, а у фіскальному чеку та рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення номер поштового відправлення вказаний як 002.

Вважав правильним висновок суд першої інстанції про те, що надані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» копії іпотечних повідомлень, копії описів вкладення у цінний лист, копії фіскальних чеків про оплату цінних листів та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення не свідчать про те, що іпотекодавцям ОСОБА_4, ОСОБА_6 та АТЗТ «Надія» іпотекодержателем були надіслані іпотечні повідомлення цінними листами або листами з повідомленням про вручення відповідно до вимог пункту 6.4.2 договору іпотеки від 24 березня 2008 року і саме по такому правочину.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що частина спірної нежитлової будівлі була придбана її чоловіком - ОСОБА_4 за час їхнього шлюбу, тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Вважала, що така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Зазначала, що вона надала згоду своєму чоловікові - ОСОБА_4 на укладення договору іпотеки частини спірної нежитлової будівлі.

Ураховуючи те, що вона є співвласником іпотечного майна, надала згоду на укладення договору іпотеки, вона є майновим поручителем, тобто іпотекодавцем за зазначеним правочином.

Тому вона з моменту укладення договору іпотеки набула відповідних прав за таким правочином, у тому числі і право бути повідомленою про звернення стягнення іпотекодержателем (перехід права власності) на предмет іпотеки. Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Обов'язок іпотекодавця надіслати майновому поручителю (іпотекодавцю) письмову вимогу про усунення порушення передбачено договором іпотеки від 24 березня 2008 року (пункт 6.4.2).

Тому ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» мало надіслати на ім'я майнового поручителя - ОСОБА_5 вимогу про усунення порушення і тільки після цього у нього виникало б право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги

У березні 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» подало відзив на касаційні скарги, в якому зазначило, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Зазначало, що договір іпотеки містить іпотечне застереження, яке передбачає такий спосіб позасудового врегулювання як реєстрацію права власності на предмет іпотеки, але із обов'язком іпотекодержателя після переходу до нього права власності на предмет іпотеки реалізувати його протягом одного року із моменту реєстрації права власності.

Таким чином, у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як іпотекодержателя були правові підстави, передбачені статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 6.4.2. договору іпотеки, для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Належним доказом направлення іпотечного повідомлення боржнику та іпотекодавцям є розрахунковий документ (касовий чек, поштову квитанція), який підтверджує факт прийняття для пересилання поштового відправлення відділенням поштового зв'язку

Опис вкладення у цінний лист підтверджує виключно зміст поштового відправлення. Описи вкладення у цінні листи, надані товариством державному реєстратору містять підпис оператора поштового зв'язку та відбиток календарного штемпеля, що співпадає з датою відправлення поштових відправлень, зазначених в розрахункових документах - касових чеках.

Доказів того, що позивачами були отримані зовсім інші іпотечні повідомлення, ніж ті, що надані державному реєстратору та отримані позивачами особисто, не надано.

Іпотечні повідомлення, направлені позивачам, відповідають вимогам законодавства, а саме: містять стислий зміст порушеного зобов'язання, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, надіслані в порядку, передбаченому пунктом 6.4.2. договору іпотеки. Іпотечні повідомлення були особисто одержані позивачами, докази чого (копії бланків рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з відміткою працівника поштового зв'язку про вручення їх одержувачам) були надані суду.

Відповідно до преамбули договору іпотеки, іпотекодавцями (майновими поручителями) є ОСОБА_6, АТЗТ «Надія» та ОСОБА_4

Отже, ОСОБА_5 не є стороною договору іпотеки, а тому не є іпотекодавцем або майновим поручителем за договором іпотеки.

Таким чином іпотекодержатель не мав правових підстав та обов'язку надсилати їй іпотечне повідомлення відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 486/1162/16 з Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час прийняття нотаріусом оспорюваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_6, ТОВ «Надія і КО», апеляційний суд, врахувавши наведені вище норми матеріального права та обставини справи, належним чином дослідивши та давши правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно виходив із того, що сторони погодили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме у пункті 6.4.2. договору іпотеки передбачили передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання, тому нотаріус, як уповноважена законом особа, відповідно до наданих банком документів, перелік яких визначений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, правомірно здійснив державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком.

Суд вірно вказав, що направлені банком на адресу позивачів письмові вимоги про усунення порушень кредитного договору та договору іпотеки, відповідають положенням статті 35 Закону України «Про іпотеку» та містять зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Доводи позивачів про те, що вказані вимоги не були їм вручені, спростовуються наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями про їх вручення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що вона набула статусу іпотекодавця за договором іпотеки від 24 березня 2008 року шляхом складання нотаріально посвідченої заяви про надання згоди на укладення договору іпотеки її чоловіком - ОСОБА_4, а банк не надіслав їй вимоги про усунення заборгованості за кредитним договором, безпідставні, оскільки надання згоди на укладення договору іпотеки не свідчать про те, що ОСОБА_5 набула статусу іпотекодавця за договором іпотеки, оскільки договір іпотеки вона не підписувала і не є його стороною, а тому суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні її позову.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачами норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційних скаргах доводи були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 та касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк