Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа №273/684/15-ц

провадження №61-35848св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про виключення майна з реєстру іпотек та заборон, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баранівського районного суду Житомирського області

від 12 жовтня 2016 року у складі судді Васильчук О. В. та ухвалу апеляційного Житомирського області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Косигіної Л. М., Худякова А. М., Григорусь Н. Й.,

учасники справи:

позивач-відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - позивач - ОСОБА_1,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому, з урахуванням уточнень, просило в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 160 305,08 грн за кредитним договором від 08 листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний момент ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 230,40 кв. м, жилою 117,10 кв. м, шляхом його продажу, та виселити ОСОБА_1, який зареєстрований та/або проживає у вищевказаному будинку.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 08 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний момент ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1, останній отримав кредит 300 000 грн на умовах, визначених договором, на строк до 08 листопада 2020 року.

3. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним того ж дня між тими самими сторонами, згідно якого

ОСОБА_1 передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 230,40 кв. м, житловою - 117,10 кв. м та земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою.

4. Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 22 червня 2016 року становить 1 362 225,47 грн.

5. Кредитор, скориставшись своїм правом, вимагає повернути тільки частину вищевказаної заборгованості у розмірі 1 160 305,08 грн.

6. У лютому 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до

ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому просив виключити з реєстру іпотек та заборон житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за вказаною вище адресою.

7. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 30 серпня 2011 року

ПАТ КБ «ПриватБанк»надіслало йому повідомлення про розірвання кредитного договору з 13 вересня 2011 року на підставі пункту 5.2.4. договору про іпотечний кредит.

8. Тобто кредитор скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання зобов'язання, зазначив останній день погашення боргу - 20 вересня 2011 року. Проте, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся тільки у жовтні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Баранівського районного суду Житомирського області

від 12 жовтня 2016 року у задоволені позовів відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки пред'явлено з пропуском строку позовної давності, оскільки договір про іпотечний кредит розірвано 13 вересня 2011 року, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки пред'явлено лише у квітні 2015 року, відповідачем у суді першої інстанції заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

11. Місцевий суд також указав, що діючим законодавством не визначено такого способу захисту цивільного права, за яким можливо виключити з реєстру іпотек та заборон майно, оскільки позов про звернення стягнення на предмет іпотеки поданий з порушенням строку позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

12. ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило рішення місцевого суду в частині стягнення відсотків та пені в межах строку позовної давності, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, в апеляційному порядку.

13. Ухвалою апеляційного Житомирського області від 13 грудня

2016 року рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін.

14. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зважаючи на пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку звернення до суду та на розірвання 13 вересня 2011 року кредитного договору, у зв'язку з чим банк позбавлений можливості продовжувати нараховувати відсотки та пеню за умовами вказаного договору, у зв'язку з його невиконанням, в тому числі і за період з 24 квітня 2012 року по 24 квітня 2015 року, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог.

15. Апеляційний суд також указав, що вимоги про застосування до даних правовідносин положень статті 625 ЦК України не заявлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, ухвалу апеляційного суду скасувати в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

18. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

19. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21. У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

22. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й обумовлює можливість звернення стягнення на предмет іпотеки до тих пір, поки таке зобов'язання виконане не буде.

Доводи інших учасників справи

23. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. 08 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до якого останній отримав у кредит у розмірі 300 000 грн, на строк до 08 листопада 2020 року зі сплатою 15% річних.

25. Відповідно до пункту 3.1. даного договору, забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом виступає іпотека нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

26. Між сторонами в цей же день укладений іпотечний договір, згідно якого в іпотеку передано житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 230,40 кв. м, житловою - 117,10 кв. м, земельна ділянка площею 0,1000 га за цією ж адресою.

27. ОСОБА_1 зареєстрований у вищевказаному будинку.

28. Згідно листа Баранівської міської ради від 25 вересня 2015 року № 767 в іпотечному будинку ніхто не проживає.

29. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області

від 24 березня 2010 року визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит від 08 листопада 2007 року, з 15% до 30%. Зобов'язано керівника банку винести розпорядження про відновлення

з 01 лютого 2009 року дії вищевказаного договору в частині відсоткової ставки - 15%, провести перерахунок сплачених ОСОБА_1 з 01 лютого 2009 року коштів (в рахунок відсотків понад 15%), зарахувавши їх на погашення боргу по основній сумі кредиту.

30. 30 серпня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 повідомлення про розірвання кредитного договору з 13 вересня 2011 року, відповідно до пунктів 5.3.7, 5.2.4 кредитного договору, та зобов'язував боржника у тижневий термін погасити заборгованість у повному обсязі.

31. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області

від 23 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16 травня 2012 року, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за договором про іпотечний кредит від 08 листопада 2007 року в сумі 360 187,25 грн, а саме:

280 149,89 грн борг по тілу кредиту; 77 037,36 грн відсотки, які визначені станом на день розірвання кредитного договору, тобто на 13 вересня

2011 року; 3 000 грн пеня, з урахуванням положень частини третьої статті 551 ЦК України. При розгляді даної справи судами було встановлено, що договір про іпотечний кредит від 08 листопада 2007 року розірваний

13 вересня 2011 року, у зв'язку з чим суд перерахував розмір відсотків, що підлягали стягненню за користування кредитними коштами станом на день розірвання кредитного договору.

32. 24 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно надіслало

ОСОБА_1 лист з вимогою сплатити всі кошти за кредитом: тіло, відсотки, комісію та штрафні санкції, протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, а у разі її невиконання, зазначав про намір продати предмет іпотеки, у зв'язку з чим, вимагав добровільно звільнити житлове приміщення.

33. Звертаючись з позовом у цій справі, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1 160 305,08 грн, із яких: 280 149,89 грн заборгованість по тілу кредиту; 333 721,58 грн відсотки; 546 433,61 грн пеня.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

34. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

35. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

36. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

37. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

38. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

39. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

40. Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

41. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

42. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

43. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

44. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

45. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

46. ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

47. Таким чином, після дострокового стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким вимогою вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

48. Отже, направленням 30 серпня 2011 року ОСОБА_1 повідомлення про розірвання кредитного договору з 13 вересня 2011 року,

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило строк виконання основного зобов'язання та використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

49. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

50. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

51. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

52. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

53. ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України у межах цієї справи не заявляло.

54. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

55. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

56. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

57. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

58. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

59. Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

60. Згідно з статтею 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

61. Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

62. За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

63. Ураховуючи, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а про стягнення сум передбачених статтею 625 ЦК України позивачем, у межах цієї справи, не заявлялось, суд прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимогПАТ КБ «ПриватБанк»про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

64. Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

65. При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалені судові рішення в частині оскарження відповідають критеріям законності і обґрунтованості.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

2. Рішення Баранівського районного суду Житомирського області

від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного Житомирського області від 13 грудня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська