Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/690/18
01 квітня 2019 року м. Гребінка
01 квітня 2019 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді - Татіщевої Я.В., секретар судового засідання - Сапа А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 2/3 частини майна, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлову квартиру №6 у житловому будинку № 10А, що розташований по вул. Героїв України (Фрунзе) в м.Гребінка Полтавської області, а також просила визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного нерухомого майна.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона 27.04.1985 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 Упродовж подружнього життя сторонам була надана у власність житлова квартира № 6 у житловому будинку № 10 - А, що розташований по вул. Героїв України (Фрунзе) в м. Гребінка Полтавської області, в якій вона проживає і після розірвання шлюбу між нею та відповідачем ОСОБА_2 За спільною домовленістю право власності на житлову квартиру було оформлено на ОСОБА_2
На даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу вказаної житлової квартири, що в свою чергу порушує права ОСОБА_1 як співвласника цього нерухомого майна. Вказані обставини і були підставою для її звернення до суду. Просить зодовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, надали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, у встановленому законом порядку.
Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
На підставі наявних у справі письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом встановлено, що з 27.04.1985 року по 23 лютого 2004 рік Макаревич (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І КЕ № 9117033, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції 23 лютого 2004 року. У шлюбі народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.10).
Упродовж подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, була надана у власність житлова квартира № 6 (загальною площею 65,3 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м.) у житловому будинку № 10А, що розташований по вул. Фрунзе (після перейменування Героїв України) в м. Гребінка Полтавської області, згідно рішення виконавчого комітету Гребінківської міської ради №370 від 20.11.1996 року, оформлена на ОСОБА_2, що підтверджується копією Свідоцтва на право особистої власності на квартиру від 06.05.1998 року (а.с.12 -15).
З часу придбання спільної квартири ОСОБА_1 постійно проживає у ній, вчасно сплачує комунальні послуги, несе витрати за користування енергоносіями, підтримує у належному для проживання стані.
На утриманні ОСОБА_1 перебуває повнолітній син, ОСОБА_4, який є інвалідом третьої групи, тому не має можливості працювати та заробляти гроші, що підтверджується копією виписки МСЕК. Він потребує постійного медичного догляду, витрат на лікування. Ніякої матеріальної допомоги від колишнього чоловіка на утримання сина позивач не отримує ( а.с.11).
Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
З ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).
Таким чином, з огляду на досліджені докази по справі, як кожного окремо так і їх в сукупності, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що дане спірне будинковолодіння було придбано за спільні кошти подружжя у період перебування та проживання їх у зареєстрованому шлюбі, позивач і по даний час проживає у ньому та користується ним як співвласник такого. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з визнанням за позивачем права власності на 2/3 частину майна, яке являється спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно зі ст. 141 Цивільного Процесуального Кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 200 ч. 3, 206 ч. 4, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 2/3 частини майна - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, житлову квартиру № 6 (загальною площею 65,3 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м.) у житловому будинку №10А, що розташований по вул. Фрунзе (після перейменування Героїв України) в м. Гребінка Полтавської області.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності на 2/3 частини житлової квартири № 6 (загальною площею 65,3 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м.) у житловому будинку № 10А, що розташований по вул. Фрунзе (після перейменування Героїв України) в м. Гребінка Полтавської області.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/3 частину житлової квартири № 6 (загальною площею 65,3 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м.) у житловому будинку № 10А, що розташований по вул. Фрунзе (після перейменування Героїв України) в м. Гребінка Полтавської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 3 824 ( три тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 77 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Гребінківським районним судом Полтавської області за заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня отримання ним копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6