КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5000/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування жилим приміщенням,

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно до з розпорядженням №22911 від 20 жовтня 1998 року Шевченківської районної державної адміністрації відділом приватизації державного житлового фонду було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Квартира була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві власності позивачу, відповідачам та ОСОБА_7

У зв'язку зі смертю ОСОБА_7 право власності на її частину оформлено на відповідача ОСОБА_5

Квартира складається з трьох кімнат, дві з яких є ізольовані та одна є прохідною.

В квартирі мешкають співвласники, дружина позивача ОСОБА_6 та неповнолітня донька позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час між співвласниками виник спір щодо користування житловим приміщенням.

Фактично позивач та його родина займають житлову кімнату площею 12,9кв.

Мирним шляхом вирішити спір не є можливим, при цьому виділити майно (частку) квартири, яка належить позивачу також неможливе.

Просив суд, встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_3: виділити ОСОБА_3 та членам його сім'ї в користування житлову кімнату площею 12,90кв.м.; виділити ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 18,10кв.м., та житлову кімнату площею 10,30кв.м.; місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року, позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в мотивувальній частині рішення зазначено, що ізольованими кімнатами є кімнати площею 12,90кв.м., 18,10кв.м., а кімната площею 10,3кв.м. є прохідною.

Зазначає, що це є грубою помилкою, оскільки житлове приміщення - квартира за адресою: АДРЕСА_2 має три кімнати 12,90кв.м., 18,10кв.м., 10,3кв.м., дві з яких є ізольованими, а саме кімнати з площею 12,90кв.м., 10,3кв.м. та одна прохідна з площею 18,10кв.м.

Окрім співвласників в даній квартирі зареєстровані дружина позивача - ОСОБА_6 та його неповнолітня донька - ОСОБА_4

На даний час та починаючи з 2016 року позивач та його сім'я в квартирі не мешкають.

Про причини свого рішення зміни місця проживання відповідача та його дружину - ОСОБА_5 не повідомили, об'єктивні обставини зміни місця проживання в більшій частині пов'язані з перебуванням відповідача та його дружини у складних умовах, пов'язаних зі станом здоров'я.

Про місце проживання сім'ї їхнього сина, позивача по справі ОСОБА_3 їм не відомо і за таких обставин вони з дружиною позбавлені можливості спілкування з їхньою онукою - ОСОБА_4

За висновком судової будівельно-технічної експертизи №2493 складеного фахівцями Київської незалежної судово-експертної установи, датованою 26 квітня 2018 року, встановлення порядку користування квартирою між зареєстрованими особами з урахуванням порядку користування житловим приміщенням, що склався між сторонами, відповідно до ідеальних часток співвласників не вбачається за можливе.

При цьому експертом на розгляд суду запропоновано варіанти встановлення порядку користування квартирою, розроблені з відхиленням від ідеальних часток співвласників.

Судом першої інстанції не враховано можливість проживання із дотриманням санітарно-гігієнічних та морально-етичних норм, а саме позивачем свідомо не повідомлено суд про стан здоров'я відповідачів.

Зазначає, що він є непрацездатною особою внаслідок інвалідності, потребує сторонньої допомоги у виконанні життєво важливих соціальних функцій.

Суд першої інстанції не дослідив обставин вчинення перешкод позивачу у користуванні цим майном, зокрема, де, коли та яким чином були здійснені перешкоди.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав відзив, який обґрунтовував тим, що рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_3 була приватизована ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 20 жовтня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної держадміністрації на підставі розпорядження №22911 від 20 жовтня 1998 року.

Станом на день розгляду справи, співвласниками квартири є позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5

На частину квартири, що належала ОСОБА_8 після смерті останньої, видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом (на 1/4 частину) на ім'я ОСОБА_5, реєстровий №4-681.

Як вбачається з довідки КП «Центр комунального сервісу» в квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження, ОСОБА_6 є дружиною позивача, а ОСОБА_4 - донька позивача.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, спірне житло є трикімнатною квартирою загальною площею 56,12кв.м., житловою 41,30кв.м., при цьому кімнати мають наступну житлову площу: 12,90кв.м., 18,10кв.м., 10,3кв.м. Кімната розміром 10,30кв.м. є прохідною.

Також, квартира обладнана місцями загального користування до яких відносяться: кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, вбудована шафа та балкон.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи №493 складеного фахівцями Київської незалежної судово-експертної установи, 26 квітня 2018 року, встановлення порядку користування квартирою НОМЕР_1 в житловому будинку по АДРЕСА_3 між зареєстрованими особами: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, з урахуванням порядку користування житловим приміщенням, що склався між сторонами, відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4 та 3/4 не вбачається за можливе..

При цьому експертом на розгляд суду запропоновано варіанти встановлення порядку користування квартирою, розроблені з відхиленням від ідеальних часток співвласників. Можливі варіанти встановлення порядку користування квартирою, в частках наближених до ідеальних із зазначенням приміщень, які пропонуються надати співвласникам для ізольованого користування; переліку приміщень, що пропонується надати в спільне користування співвласників.

Так, за запропонованим експертом варіантом №1 встановлення порядку користування квартирою позивачу, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 запропоновано виділити у користування житлову кімнату площею 12,90кв.м., відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_2 - житлові кімнати площею 18,10кв.м. та 10,30кв.м. Місця загального користування - залишити у спільному користуванні співвласників.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за повідомленням позивача його родина займає і має намір в і подальшому користуватися кімнатою розміром 12,90кв.м. Інші дві кімнати - розміром 18,10кв.м. та 10,3кв.м. займають відповідачі.

Доказів, які б свідчили про те, що в спірній квартирі склався інший порядок користування під час розгляду справи отримано не було.

Тому, встановлення порядку користування квартирою запропонований позивачем жодним чином не порушить права співвласників приміщення огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачі користуються саме зазначеними приміщеннями.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За правилами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 63 ЖК України визначено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в п. 6 роз'яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба