Ухвала

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1094/10

провадження № 61-24460св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Алуштинська міська рада, відділ Держкомзему у м. Алушті,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Алуштинська міська рада, відділ Держкомзему у м. Алушті, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 25 травня 2011 року скасовано, рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 13 грудня 2010 року залишено без змін.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заяву про виправлення описки у вищевказаній ухвалі.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2014 року витребувано з Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим справу № 2-1094/10.

Вимоги листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2014 року щодо витребування справи не виконано, оскільки справа до суду не надходила через тимчасову окупацію частини території України, що унеможливлює розгляд цієї справи судом касаційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У травні 2018 року зазначену заяву передано до Верховного Суду, проте відсутність судової справи унеможливлює її розгляд касаційним судом.

Відповідно до Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII), територію Автономної Республіки Крим визначено тимчасово окупованою територією.

Враховуючи те, що територія Автономної Республіки Крим законодавчо визнана тимчасово окупованою територією України, а також зважаючи на тривалий термін ненадходження справи до суду касаційної інстанції, є підстави вважати, що судове провадження у зазначеній справі втрачене.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва направлено копії матеріалів касаційного провадження № 61-24460ск18 у справі № 2-1094/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Алуштинська міська рада, відділ Держкомзему у м. Алушті, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, для визначення підсудності щодо розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 рокувідмовлено у відновленні втраченого судового провадження у вказаній вище справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що матеріали справи знаходяться в Алуштинському міському суді Автономної Республіки Крим на тимчасово окупованій території, а матеріалів касаційного провадження, направлених Верховним Судом, недостатньо для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів. Після набрання законної сили ухвалою суду, визначеною частиною третьою цієї статті, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження за касаційною скаргою у справі, провадження у якій втрачено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Враховуючи неможливість відновлення втраченого судового провадження, що встановлено ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року, яка набрала законної сили, Верховний Суд не має можливості здійснити перегляд заяви про виправлення описки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року, тому касаційне провадження підлягає закриттю.

При цьому учасникам справи роз`яснюється, що у зв`язку з відмовою у відновленні втраченого судового провадження, вони не позбавлені можливості повторно звернутися до суду першої інстанції у загальному порядку.

Керуючись статтями 401, 415, 494 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 2- 1094/10 за заявою ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Алуштинська міська рада, відділ Держкомзему у м. Алушті, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , закрити.

Роз`яснити учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою до суду за наявності необхідних документів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара