Справа № 211/2108/18
Провадження № 2/211/1366/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі представника позивача Романовського Д.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке відповідно до листа від 07.07.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (даліАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом, який уточнили 10.08.2018 року, до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 05.09.2006 року в розмірі 32240,71 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2018, позов Публічного акціонерного на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором № б/н від 05.09.2006 року станом на 31.03.2018 рік в розмірі 31740, 71 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.05.2019 року заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача Романовський Д.С. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що заборгованість, вона сплатила ще у 2009 році, долучені позивачем докази, є неналежними, анкета-заява не містить строку дії на який кредитний ліміт було встановлено, не містить істотних умов договору. Просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Так, позивач стверджує, що між сторонами 05.09.2006 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість у сумі 32240,71 грн., яка складається з: 3940,92 грн. - заборгованість за кредитом, 27799,79 грн. - заборгованість по відсоткам, 500 грн. - щтраф (а.с. 5-6).

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності з частинами 1, 2 статті 207 ЦК, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

Між тим, аналіз документів, які, на думку позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що такі підписи містяться лише в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка сама по собі не містить жодної істотної умови: порядку та строків отримання кредитних коштів, порядку та строків їх повернення, відповідальності сторін, процентної ставки за кредитом, її збільшення/зменшення тощо.

На думку позивача, такі істотні умови сторони узгодили в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна», про що зазначено в анкеті-заяві.

Така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні заяви ознайомився саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг (як зазначено у заяві) та відповідними тарифами.

Так, у справі, що розглядається, позивачем за допомогою жодного доказу не підтверджено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розумів саме ті Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», що додано позивачем до позову. При цьому такі Умови й Тарифи відповідачем теж не підписано.

Окрім цього, як вбачається з тексту доданих до позовної заяви тарифів не підтверджують існування відповідних умов на час підписання заяви.

А тому, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету, а відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати умови та правила надання банківських послуг, частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Крім того, згідно заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.09.2006 року вбачається, що вона виконана на бланку типової заяви, у якому, крім персональних даних, дати та підпису ОСОБА_2 , не міститься жодної з істотних умов договору. Зокрема, вказана заява не містить відомостей ні про бажаний розмір кредитного ліміту, ні про умови погашення (а.с. 7). Умови та Правила надання банківських послуг у редакції, яка діяла станом на 05.09.2006 року та які б свідчили про ознайомлення з ними ОСОБА_2 банком не надано.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, нібито укладеного 05 вересня 2006 року з відповідачем договору, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід`ємності саме від заяви відповідача.

З огляду на викладене факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна визнати доведеним, а самі Умови й Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 року №43098344 (справа №6-16цс15), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом.

Крім того, таку ж позицію зайняв і новостворений Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018 року, ухваленій у цивільній справі №203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.. 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.07.2019 року.

Суддя: Н. О. Сарат