Провадження № 2/344/1394/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Личковської М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що між нею та ОСОБА_2 17.11.2016 року за замовленнями № 16/11-35, № 16/11-36, № 16/11-37 укладено усний договір купівлі продажу тканини для пошиття штор. Відповідно до вказаного договору відповідач отримала в неї тканину та пошиті згідно замовлення штори АРТ 1427col365 на суму 153658,78 грн. В цей же ж день на виконання договору, ОСОБА_2 проплатила аванс в сумі 67500 грн. Залишок заборгованості за договором складає 87809,40 грн., які ОСОБА_2 зобов`язувалась та гарантувала проплатити до 01.02.2017 року. Станом на 23.06.2017 року оплата за замовленням ОСОБА_2 проведена не в повному обсязі, і згідно договору заборгованість складає 87809,40 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача 3% річних за 120 днів прострочення, період з 01.02.2017 по 01.06.2017, в сумі 866 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 4471,28 грн., витрати на правову допомогу та суму сплаченого нею судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що з позовною заявою не погоджуються та вважають її необґрунтованою, оскільки в справі немає жодного належного доказу (акту прийому передачі товару) про отримання відповідачкою товару. Крім того, замовлення № 16/11-35, 16/11-36, 16/11-37 (що являються основними доказами в справі) позивачем не підписувались, а також в справі є замовлення від 20.01.2017 року, які підписувались якоюсь ОСОБА_4 при попереднім погодження з ОСОБА_2 через вайбер. Також не можна упустити той факт, що вищевказані підроблені замовлення підписувала зі сторони продавця якась ОСОБА_5 Відразу виникає питання, хто така ОСОБА_6 , чи мала вона належні повноваження на підписання такого виду договорів. В позовній заяві позивач вказує, що був проплачений аванс в розмірі 67500 грн., проте не долучає жодного доказу, який би підтверджував факт такої оплати та відповідно наявність хоч якихось відносин між позивачем та відповідачем. До матеріалів справи долучено акт прийому - передачі, який не вказує, яка ціна, прізвище те ініціали приймаючої та передаючої сторони, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що наведені у відзиві доводи не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального права. До відносин за договором роздрібної купівлі продажу з участю покупця фізичної особи, не врегульованих ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як вбачається з матеріалів справи позивач є фізичною особою підприємцем, основним видом діяльності являється роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах. На підставі укладеного договору купівлі продажу від 17.11.2016 року ОСОБА_2 , на підставі ознайомлення її зі зразками товару (каталогом) отримала в неї через дизайнера ОСОБА_7 тканину на пошиття згідно замовлення АРТ1427col1365 на суму 153658,78 грн. отриману за усним правочином, договором купівлі продажу, тканину для пошиття штор. ОСОБА_7 передала ОСОБА_8 , працівниці ательє по пошиттю, якою штори пошито, та дизайнером ОСОБА_7 встановлені за адресою АДРЕСА_1 , місцем постійного проживання відповідача. Станом на 23.06.2017 року оплата за замовленням ОСОБА_2 проведена не в повному обсязі, і згідно договору заборгованість складає в сумі 87809,40 грн. ОСОБА_2 питання розірвання правочину не ставилось, товар прийнято належно.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав заперечення, вказавши, що з відповіддю на відзив не погоджуються у зв`язку з її необґрунтованістю. По суті правочин, який нібито був вчинений двома фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мав би обов`язково мати письмову форму, оскільки сума правочину явно перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В справі немає належного доказу отримання товару ОСОБА_2 , а на рахунок акту прийому- передачі, то вказують, що такий документ не підписували. Докази, на які посилається позивач в відповіді на відзив є неналежними та не підтверджують факту відносин з укладення договору купівлі продажу товару між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що відповідач сплатила суму авансу в розмірі 67500 грн. в салоні, за роботу відповідач оплачувала окремо. Після замовлення тканини було складено бланк замовлення, який підписувала відповідач та їй було надано копію.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на відзив.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що ОСОБА_2 її двоюрідна сестра. ОСОБА_9 замовляли в салоні штор на вул. Коновальця, 117, пошив здійснювався в салоні «Парадиз» на вул. Чорновола, 103. Вона там працює директором ательє. Замовлення було в жовтні 2016 року. ОСОБА_1 передала тканини їй і після цього було вже здійснено пошив. Вона підписувала всі акти прийому передачі тканин. Виконання вказаного замовлення на пошиття штор мало бути здійснено до нового року, а фактично встановлено штори у лютому 2017 року. Документи оформляли на вул. АДРЕСА_2 , їм заплатили 17000 грн. Зі слів дизайнера було внесено аванс, проте чи проведена оплата вона не знає. Ніколи не була присутня при передачі грошей ОСОБА_1 від ОСОБА_2 Договору вона теж не бачила.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що працювала дизайнером у ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2016 році ОСОБА_2 та ОСОБА_10 замовляли штори ( погоджували тканини). Складалось 3 бланки замовлення. Аванс за замовлення приносила ОСОБА_2 Особисто вона не була присутня при передачі авансу, про це їй повідомили працівники салону по телефону.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна (товару) від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Отже, договір купівлі-продажу опосередковує процес динаміки (переходу) майна (товару) від однієї сторони до іншої. Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частини перша, друга статті 673 ЦК України ).

У той же час, за змістом статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.

Сторонами у договорі роздрібної купівлі-продажу виступають, з одного боку, продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, а з другого - покупець - фізична чи юридична особа, що набуває у власність товар.

Отже, у випадках роздрібної купівлі-продажу продавцем повинен бути не просто учасник цивільних відносин, а саме такий учасник, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 здійснює такі види діяльності: виробництво готових текстильних виробів,крім одягу; прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів; роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с.103)

Як вбачається з копії довідки та трудового договору від 05.05.2010 року ОСОБА_7 працює в СПД ОСОБА_1 в Салоні ОСОБА_11 на посаді дизайнера згідно трудової угоди (а.с.106,107).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що між нею та ОСОБА_2 17.11.2016 року за замовленнями № 16/11-35, № 16/11-36, № 16/11-37 укладено усний договір купівлі продажу тканини для пошиття штор та долучено копії бланків замовлення пошиття виробів із зазначенням замовника ОСОБА_2 .

Водночас, наданий позивачем оригіналів накладних № 16/11-35, 16/11-36, 16/11-37 та замовленнях від 20.01.2017 № 17/01-12 Ванна 1, 17/01-12 Ванна 2, 17/01-12 Сходова, розрахунок № 16/11-35 від 17.11.2016 року та накладна № 16/11-35 від 05.03.2017 року не містить даних, які б надавали можливість суду встановити наявність між сторонами відносин договору купівлі-продажу вказаного позивачем товару саме відповідачу ОСОБА_2 , оскільки бланки замовлення не містять прізвище, імя та по-батькові замовника, мають дописки та виправлення, а рахунок не містить підпису одержувача (а.с. 159-160).

Крім того, з бланків замовлень пошиття виробів від 17.11.2016 року (а.с. 158, 161-163), та копії бланків замовлення пошиття виробів від 17.11.2016 року по замовленнях № 16/11-35, 16/11-36, 16/11-37 (а.с. 11-13) не можливо встановити чий підпис стоїть в графі «з розрахунком згідний».

З акту прийому передачі встановлено, що одна сторона здала, а інша прийняла товари, що підтверджується підписами. Даний товар прийняла на пошиття свідок ОСОБА_8 підпису замовника на даному акті не має, що не може свідчити про замовлення та погодження саме такого товару та його кількості, як зазначено в акті (а.с. 164).

А долучені договір ( а.с. 108) та бланки пошиття виробів на замовлення № 17/01-12 (а.с. 14-16) суд не бере до уваги, оскільки на вимогу суду оригіналів даних документів надано не було.

Судом також відхиляються доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу є укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки такі обставини не підтверджені жодним належними та достатніми доказами.

Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до суду не надала та клопотань про їх витребування до суду не надходило.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а відтак у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Крім того, оскільки позивачем не доведено про існування договірних відносин,суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 633, 655 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 280 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.