ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/951/19 Справа № 206/6171/17 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий союз" про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И Л А:

16 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ПАТ "Європейський страховий союз" про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 128 089,84 грн., витрати понесені на залучення експерта у розмірі 1600 грн. та витрати зі сплати судового збору (а.с.2-6).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено в повному обсязі (а.с.179-185).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що всі вимоги щодо Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу виконані експертом в повному обсязі відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (а.с.191-196).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.03.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2, який керував автомобілем Lexus н.з. АЕ 0064 ЕІ, відволікся від керування, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Honda н.з. АЕ 9109 НР під керуванням водія ОСОБА_1 У результаті ДТП вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3 б, п.13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини встановлені постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року, яка набрала чинності. Даний факт, також був визнаний відповідачем та не заперечувався (а.с.9, 107).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ "Європейський страховий союз", як власника наземного транспорту, згідно Полісу АК/4359171 (а.с.112).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вартості матеріального збитку, а саме, те що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 8317 є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення №202/1992/17 ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.9).

Звітом про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 8317 від 20 березня 2017 року встановлено розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Honda н.з. АЕ 9109 НР, який складає 128 089,84 грн., вартість відновлювального ремонту 117 237,57 грн. (а.с14-36).

Висновки суду першої інстанції про те, що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 8317 від 20 березня 2017 року є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, спростовується матеріалами справи.

Вказаний Звіт здійсненою субєктом оціночної діяльності ОСОБА_3, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом державного майна України 04 березня 2006 року № 4179, сертифікат субєкта оціночної діяльності № 16729/14 від 28 липня 2014 року та зареєстрований у Державному реєстрі оцінювачів № 4720 від 12 липня 2006 року ( а.с.37).

Тобто оцінку проведено субєктом, який відповідає вимогам ст. 4 6, 17, 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також ст. 30, 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Сама оцінка проведена оцінювачем на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, Національного стандарту № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.

Висновки суду щодо порушення спеціалістом порядку проведення дослідження транспортного засобу, які полягають у відсутності відповідача при огляді автомобіля спеціалістом, в звязку із неналежним повідомленням відповідача, колегія суддів також прийняти не може, оскільки абзацом 1 пункту 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року встановлено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Судові експерти, які отримали кваліфікацію у порядку передбаченому Законом України «Про судову експертизу» під час виконання експертних досліджень також керуються положеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 08.10.1998 року № 53/5.

Так, відповідно до пункту 3.9 Інструкції, якщо необхідно провести експертизу (дослідження) на місці події або огляд об'єкта за його місцезнаходженням, орган або особа, яка призначила експертизу (замовила дослідження), повинна забезпечити прибуття експерта, безперешкодний доступ до об'єкта, а також належні умови його роботи, а в разі потреби викликати учасників процесу або інших осіб. У разі неявки осіб чи їх законних представників, що викликалися у визначений час на місце події або огляду об'єкта, дослідження (огляд) проводиться без їх участі, про що зазначається у висновку.

З наведеного вбачається, що виклик зацікавлених осіб покладається на замовника дослідження, а не на виконавця дослідження (експерта). При цьому, Методикою не визначено випадки обовязкового виклику зацікавлених осіб на технічний огляд, а зазначено, що це питання узгоджується з виконавцем дослідження.

Посилання відповідача, що висновок про вартість заподіяної матеріальної шкоди не відповідає вимогам законодавства, у звязку з чим не може бути належним доказом суми завданої позивачеві матеріальної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Будь-яких клопотань про призначення експертизи, у звязку із незгодою із звітом суб'єкта оціночної діяльності відповідачем до суду не подавалося. Не містить таких клопотань і журнал судового засідання, на який сторонами щодо його неправильності та неповноти зауваження не подавалося.

При цьому, висновки, викладені в Звіті №8317 від 20 березня 2017 року не оскаржені у спосіб, визначений законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач довів вартість спричиненої матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 128089,84 грн.

Щодо стягнення витрат понесених на залучення експерта у розмірі 1600 грн., колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься Договір № 83 про надання послуг від 20 березня 2017 року та АКТ № 83 виконаних послуг від 20 березня 2017 року, з яких вбачається, що Замовник повинен сплатити Виконавцю суму у розмірі 1600 грн. за надання послуг оцінювача, однак оплата позивачем 1600 грн. спеціалісту ОСОБА_3 документально не підтверджується матеріалами справи, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 128 089,84 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, приймаючи нову постанову, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судового збору.

За загальним правилом, встановленим у частині 1 вказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, то відповідач має компенсувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у частині, пропорційній до розміру задоволених вимог, в розмірі 3 202,25 грн. (а.с.1,190).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 128 089,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 202,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: