ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3429/19 Номер провадження 22-ц/814/2591/19Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Хіль Л.М.

Суддів: Гальонкіна С.А., Бутенко С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2019 року постановлену під головуванням судді Мурашової Н.В.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп Олександр Едуардович, Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому прохала суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Прокопом О.Е., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 04.06.2019 року за реєстровим номером №1018 - недійсним, та вилучити цей запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями.

23 серпня 2019 року від представника позивачки, ОСОБА_5 , надійшла заява про забезпечення позову.

В обґрунтуванні заяви вказував, що вказаний об`єкт нерухомості, який є спірним, ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу №1018. Зазначеними діями він порушив права ОСОБА_1 , яка являється законним користувачем даного житлового будинку з господарськими будівлями, зареєстрована та фактично проживає в ньому та не має іншого особистого житла. Законність підстав її проживання у вищевказаному будинку підтверджується рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 6 лютого 2017 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року.

Також вказував, що відповідач ОСОБА_3 на сайті оголошень про продаж та купівлю нерухомості « Adiso .com.ua» розмістила оголошення про продаж Ѕ частини вищевказаного житлового будинку.

Крім того, зазначав, що вищевказана нерухомість перебуває у таких судових процесах Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області:

-цивільна справа №537/2572/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в особі відділу ведення реєстру територіальної громади про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, без надання іншого житлового приміщення;

-цивільна справа №537/2704/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловими приміщеннями з надвірними будівлями шляхом надання ключів від вхідних дверей та надання вільного, безперешкодного користування житлом.

На підставі викладеного ОСОБА_5 просив суд застосувати захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - Ѕ частку житлового будинку господарськими будівлями, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 серпня 2019 року представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Єрмоленку О.В. в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала вмотивована тим, що заявником не наведено жодних підстав, які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме арешту нерухомого майна, може утруднити чи взагалі унеможливити поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а саме визначення недійсним договору купівлі-продажу цього нерухомого майна, враховуючи, що позивач не є ані власником цього майна, ані стороною договору.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на те, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про відсутність необхідності накладення арешту на майно тільки по тій причині, що вона не являється власником нерухомості.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції не було взято до уваги надані нею докази щодо розміщення на сайті оголошень про продаж та купівлю нерухомості ОСОБА_3 оголошення зі своїми особистими реквізитами про продаж Ѕ частини вищевказаного житлового будинку.

Позивачка зазначає, що даний об`єкт нерухомості може бути неодноразово відчужений, що таким чином позбавить її права на захист своїх прав і унеможливює подальший розгляд справи судом.

Крім того зазначає, що у разі невжиття заходу у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна вона не лише буде позбавлена права на захист у суді, а й права на житло та законне користування житлом.

Вказує, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не були враховані інтереси інших осіб, які зареєстровані та проживають в будинку, були лише враховані інтереси відповідачів.

На підставі викладеного апелянт прохає ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що між сторонами виник спір стосовно Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 на підставі осопрюваного договору.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову місцевий суд враховував зміст заяви, предмет позову визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, конкретні обставини по справі, а саме те, що позивач не є власником майна чи стороною оспорюваного договору, реальність спору та наявність обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Суд дійшов висновку, що даний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте а користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги докази щодо розміщення на сайті оголошень про продаж та купівлю нерухомості ОСОБА_3 оголошення зі своїми особистими реквізитами про продаж Ѕ частини вищевказаного житлового будинку та можливість відчуження даного нерухомого майна з огляду на наступне.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише роздруківка з сайту оголошень та посилання в заяві на можливість відчуження ОСОБА_3 спірного будинку на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

С.Б. Бутенко