УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р.

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

при секретарі Кострової Т.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на постанову державного виконавця від 21.01.2019року про повернення виконавчого документу стягувану та на неправомірну бездіяльність виконавця,-

встановив:

Скаржник, ОСОБА_1, звернулась до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 21.01.2019року про повернення виконавчого документу стягувачу та на неправомірну бездіяльність державного виконавця, в якій просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, в провадженні якого знаходився виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16.03.2012року на загальну суму 830800 доларів США, що еквівалентно 19647276,82 грн. щодо про пушення строку на надсилання стягувану постанови від 21.01.2019року про повернення виконавчого документу. Також просить визнати неправомірною та скасувати зазначену постанову, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015року у справі № 640/16616/15-ц протягом розумного строку, зобовязати державного виконавця вчинити всі дії визначені законом та необхідні для виконання зазначеного рішення суду, а також винести окрему ухвалу щодо направлення матеріалів до правоохоронних органів щодо внесення інформації про злочин.

В обґрунтування скарги зазначає, що 07 грудня 2015 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення за результатами розгляду цивільної справи № 640/16616/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, процентів за користування позикою, неустойки, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16 березня 2012 року на загальну суму 830 800 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ станом на 07 грудня 2015 року становить 19 647 276 грн. 82коп. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року у справі № 640/16616/15-ц було виправлено описку в рішенні Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року по справі № 640/16616/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, процентів за користування позикою, неустойки. Рішення суду набрало законної сили та було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 12 травня 2016 року було відкрито відповідне виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 21 січня 2019 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Скаржник з таким рішення виконавця не згоден, у зв»язку з чим звернувся до суду з дійсною скаргою.

Скаржник в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, в поданій скарзі просить розглядати справу за відсутності сторони скаржника.

Головний деражвний виконавець ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

За нормами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10 Закону «Про виконавче провадження» Заходами примусового виконання рішень є:1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що 07 грудня 2015 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення за результатами розгляду цивільної справи № 640/16616/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, процентів за користування позикою, неустойки, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та вирішено, зокрема, стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16 березня 2012 року, що складається з неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 830 800 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ станом на 07 грудня 2015 року становить 19 647 276 грн. 82 коп. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року набрало законної сили 21 грудня 2015 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року у справі № 640/16616/15-ц було виправлено описку в рішенні Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року по справі № 640/16616/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, процентів за користування позикою, неустойки.

На виконання вказаного рішення районного суду, 11 березня 2016 року ОСОБА_1 було видано, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16 березня 2012 року, що складається з неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 830 800 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ станом на 07 грудня 2015 року становить 19 647 276,82 грн., який 18 квітня 2016 року був поданий до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для його примусового виконання.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 12 травня 2016 року було відкрито відповідне виконавче провадження. Постанову направлено сягувачу та боржнику.

З наданих державним виконавче матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постановою від 12.05.2016року винесено постанову про арешт майна боржника та заборони його відчуження, яку направлено до Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, а також боржнику та стягувачу.

Згідно відповідей ДФС України, боржник на обліку в органах ДПС не перебуває, доходів не отримує Згідно відповіді ПФУ, боржник не працює, пенсію не отримує.

Згідно відповіді Управління Держпраці, інформації щодо наявності зареєстрованих великовантажних і інших технологічних транспортних засобів та іншого майна за ОСОБА_2 не виявлено.

З відповіді ДФС України від 07.09.2018року вбачається, що боржник має два рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику ОСОБА_2 на праві власності належить квартира з адресою м. Харків вул. Ньютона б. 109 кв.319-А.

Постановою державного виконавця від 20.09.2018роу накладено арешт на кошти боржника, що містяться на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» в межах суми стягнення. Постанову направлена боржнику та ПАТ КБ Приватбанк». Однак банком 20.12.2018року було відмовлено у виконанні платіжної вимоги, оскільки кошти на рахунках боржника відсутні.

Постановою держаного виконавця від 21.01.2019року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі ч.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів, примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

Ч.3 ст.18 ЗУ Про виконавче провадження» передбачено перелік прав виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Так, згідно ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право зокрема: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо звернення виконавця з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, щодо виклику боржника до виконавця та застосування до останнього примусового приводу, а також встановлення місця знаходження боржника, наявність закордонного паспорта, відомості щодо перетинання державного кордону, звернення виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника у разі наявності доказів ухилення боржника від виконання рішення суду.

В матеріалах виконавчого провадження наявні відомості, що боржнику на праві власності належить квартира з адресою м. Харків вул. Ньютона б. 109 кв.319-А, така ж адреса зазначена як місце проживання боржника, однак відсутні відомості щодо виходу.

Державний виконавець не перевірив чи наявне в зазначеній квартирі майно боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в супереч вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцем не вжито всіх заходів, передбачених законом щодо виконання рішення суду, в наслідок чого вважає за необхідне скасувати постанову від 21.01.2019року про повернення виконавчого документу стягувачу, яка винесене передчасно та зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вчинити всі визначені законом дії, необхідні на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у справі № 640/16616/15-ц.

Стосовно вимоги скаржника про визнання неправомірною вимоги державного виконавця щодо пропущення строку надіслання стягувачу постанови від 21.01.2019року про повернення виконавчого документу стягувачу, суд зазначає, що згідно ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова від 21.01.2019 року про повернення виконавчого документу була направлена на адресу стягувача та боржника супровідним листом від 22.01.2019року, тобто у строки передбачені ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому підстав для задоволення скарги в частини визнання незаконною бездіяльності виконавця щодо пропущення строків надіслання постанови судом не вбачається.

Стосовно вимоги скаржника визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання рішення суду від 07.12.2015року, то суд зазначає, що виконавцем було вчинено дії щодо виконання рішення суду, однак не в повному обсязі, у зв»язку з чим судом скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу як винесену передчасно, що є достатнім для належного захисту порушеного права стягувача.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 262 ЦПК України, суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Оскільки, судом не встановлено наявність в діях державного виконавця ознак кримінального правопорушення, підстави для винесення окремої ухвали у суду також відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що, винесення окремої ухвали є правом суду, а не обовязком.

Керуючись ст. ст.259, 268, 450,451 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на постанову державного виконавця від 21.01.2019року про повернення виконавчого документу стягувану та на неправомірну бездіяльність виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_5 від 21 січня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим листом № 640/16616/15-ц, 11 березня 2016 року виданим Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16 березня 2012 року, що складається з неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 830 800 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ станом на 07 грудня 2015 року становить 19 647 276,82 грн.

Зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вчинити всі визначені законом дії, необхідні на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у справі № 640/16616/15-ц.

В решті скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Повний текст ухвали виготовлений 15.04.2019року.

Суддя Н.М. Бородіна