Провадження № 22-ц/812/1753/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Провадження № 22-ц/812/1754/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/6380/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 24 липня 2019 року суддею Павловою Ж.П. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

та за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Климовича Андрія Володимировича на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 23 серпня 2019 року суддею Павловою Ж.П. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного 6 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 кредитного договору остання отримала 9 600 грн. кредитних коштів у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та виникнення станом на 31 жовтня 2017 року кредитної заборгованості у розмірі 96 224, 26 грн., з яких 9 194, 73 грн. за тілом кредиту, 78 898, 39 грн. за процентами, 3 310, 94 грн. пені та комісії, та штрафів: 250 грн. (фіксована частина) та 4 570, 20 грн. (процентна складова), позивач просив стягнути ці кошти з відповідачки.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що 28 грудня 2014 року шляхом вчинення шахрайських дій невстановлені особи зняли з її рахунку 9 194, 73 грн. кредитних коштів, про що вона відразу повідомила банк, подала заяву щодо блокування картки, попросила з`ясувати обставини несанкціонованого зняття коштів та повернути гроші їй на картку, а також звернулась до правоохоронних органів. Жодних дій по розголошенню даних картки вона не вчиняла, діяла оперативно та добросовісно, що є підставою для повернення банком суми цієї операції на її рахунок. Крім того зазначала, що Умови та правила надання банківських послуг, з якими її не ознайомили при видачі кредитної картки, не є складовою частиною кредитного договору, а також просила застосувати позовну давність. Подала заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У відповіді на відзив (запереченнях) АТ КБ «ПриватБанк» наголошував на доведеності ознайомлення позивачки з усіма умовами кредитування, з можливістю зміни процентної ставки та застосуванням штрафних санкцій. Банківська операція щодо видачі кредитних коштів 29 грудня 2014 року була здійснена з використанням конфіденційних даних кредитної картки, які були відомі лише власнику картки, за що банк відповідальності не несе. Після повідомлення клієнтом про факт несанкціонованої операції всі дії з платіжною карткою були припинені. Звернення до суду здійснено у листопаді 2017 року, тобто з дотриманням позовної давності, яка почала перебіг з наступного дня після закінчення строку дії картки.

У запереченнях ОСОБА_1 посилалась на відсутність відомостей про її бажання отримати будь-який кредитний ліміт; неможливість застосування Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника; а також безпідставне нарахування як процентів в розмірі 78 898,39 грн., так і неустойки, що суперечить національному законодавству та європейським принципам.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року у задоволенні позову банку відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 23 серпня 2019 року відповідачці ОСОБА_1 відмовлено в ухваленні додаткового рішення про стягнення з банку 16500 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі на рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» просив його скасувати та задовольнити позов. Апелянт не погодився з оцінкою судом меж відповідальності банку; застосуванням законодавства, що регулює проведення банківських операцій, а тому і безпідставність висновку про незаконні дії банку по списанню коштів з рахунку ОСОБА_1 Ухвалу суду про відмову в ухваленні додаткового рішення позивач вважав законною та обґрунтованою.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду про відмову в ухваленні додаткового рішення від 23 серпня 2019 року представник відповідачки просив її скасувати та стягнути 16500 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції. Апелянт не погодився з оцінкою судом доказів, наданих на підтвердження підстав відшкодування цих витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник ОСОБА_1 наголошував, що банк не дотримався порядку авторизації клієнта, не вжив ніяких заходів для встановлення та розслідування подій 28 грудня 2014 року, суду надав суперечливі відомості про спосіб зняття коштів з рахунку відповідачки, а тому не довів, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла несанкціонованій трансакції. Крім того, апелянт просив стягнути з позивача 12000 грн. на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 не з`явилась. Справу розглянуто за участю представника позивача - адвоката Шевченка А.О. та представника відповідачки - адвоката Климовича А.В.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 6 грудня 2007 року на підставі поданої заяви між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (назву змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», а згодом на АТ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку (кредитка «Універсальна») зі сплатою 3% на місяць та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (далі - Договір)(а.с. 70 том 2).

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 відкрито рахунок, оформлено та видано кредитну картку «Visa Бонус плюс» (а.с.58 том 1).

Строк дії останньої картки № НОМЕР_1 - останній день червня 2015 року (а.с. 58,120 том 1, а.с.85 том 2).

Кредитний ліміт змінювався та станом на грудень 2014 року складав 9600 грн. (а.с.71 том 2).

У період 2007-2014 років ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами та вносила платежі. Станом на 18 грудня 2014 року відповідачка не мала невиконаних кредитних зобов`язань, залишок (переплата) складав 1,27 грн. (а.с.7 том 1, а.с. 77 том 2).

28 грудня 2014 року о 15 год. 37 хв. з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснено переказ грошових коштів в розмірі 9 196,00 грн. (а.с.59, 89 зворот том 1).

Операція здійснена в мережі інтернету з використанням платіжної системи Portmone.

Встановивши транзакцію з кредитного рахунку через систему «Приват24», ОСОБА_1 о 15 год. 52 хв. повідомила банк про несанкціоноване списання кредитних коштів та отримала sms-повідомлення з номеру 10060 щодо блокування картки (а.с.61,67 том 1).

Того ж дня відповідачка звернулась до правоохоронних органів з заявою про заволодіння через інтернет-мережу її грошовими коштами шляхом вчинення шахрайських дій, яку 29 грудня 2014 року внесено до ЄРДР (а.с.69 том 1).

4 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до банку з вимогою про скасування несанкціонованої нею трансакції з її кредитного рахунку (а.с.70,71 том 1).

Проте ці вимоги банк не виконав та в подальшому нараховував на кредит в розмірі 9 194,73 грн. проценти та неустойку (пеню та штрафи).

Станом на 31 жовтня 2017 року нарахована кредитна заборгованість у розмірі 96 224, 26 грн., з яких 9 194, 73 грн. за тілом кредиту, 78 898, 39 грн. за процентами, 3 310, 94 грн. пені та комісії, та штрафів 250 грн. (фіксована частина) та 4 570, 20 грн.(процентна складова) (а.с.5-7 том 1).

І. Висновки суду по суті позову АТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів того факту, що 28 грудня 2014 року ОСОБА_1 видала розпорядження по списанню 9100 грн. кредитних коштів або вчинила інші дії, які могли би призвести до їх списання. Оскільки за таких обставин банк несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи та відповідно до приписів статей 1073 ЦК та Закону «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (пункт 32.3.2) та має повернути кошти на рахунок клієнта, то нарахування кредитної заборгованості не може вважатись обґрунтованим.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів, встановлюється відповідальність суб`єктів переказу.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент (банк) зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню.

При цьому помилковим переказом вважається рух коштів, внаслідок якого з вини банку відбувається списання з рахунку, а неналежним переказом - рух коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу (особи, яка на законних підставах ініціює переказ), який не є платником, відбувається списання з рахунку неналежного платника (пункт 1.24 статті 1 Закону).

Порядок здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів передбачений Положенням про порядок еміссії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління НБУ від 5 листопада 2014 року №705 (далі - Положення №705).

Правила пункту 6 розділу VІ Положення №705 покладають на користувача обов`язок негайно після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, повідомити про це банк. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення - банк. Втратою електронного платіжного засобу є, зокрема, неможливість здійснення користувачем контролю за електронним платіжним засобом, неправомірне використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VІ Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Правила користування кредитними картками АТ КБ «ПриватБанк» на час здійснення спірної транзакції регулювались Умовами та Правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року (далі - Умови).

Відповідно до пункту 2.1.10.13. Умов для замовлення послуги/товару по інтернет власник картки повинен ввести тип, номер та термін дії картки у відповідні поля запиту, а також іншу інформацію за потребою. При здійсненні операції з використанням технології 3-D Secure з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з карткою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону.

Відповідальність за всі операції, виконані в мережі інтернет по картах, прив`язаних до карткового рахунку клієнта, покладається на клієнта (пункт 2.1.10.14. Умов).

Обов`язок клієнта не передавати Карту, Піни третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них данні в цілях, не передбачених цим договором передбачений пунктом 1.2.1 Умов.

Спірна транзакція 28 грудня 2014 року, як зазначено вище, здійснена в мережі інтернету з використанням платіжної системи Portmone, що підтверджено квитанцією про переказ (а.с. 102 том 2).

Для здійснення цього переказу, необхідно вказати: реквізити картки відправника - 16 цифр номера картки на лицьовій стороні, термін дії (місяць і рік) та СVV-код картки відправника (3 останні цифри на зворотній стороні картки), номер картки одержувача та суму переказу (а.с. 109-110, 112 том 2).

Інших реквізитів для здійснення переказу платіжна система Portmone не передбачає.

Отже, транзакція 28 грудня 2014 року з кредитного рахунку ОСОБА_1 була здійснена з введенням даних щодо повного номеру картки (16 цифр), терміну дії картки та СVV-коду, які відомі тільки клієнту ( ОСОБА_1 ) та могли стати відомі іншим особам внаслідок їх розголошення тільки самою відповідачкою.

Крім того, з деталізованого рахунку абонента з телефонним номером НОМЕР_2 , якій належить ОСОБА_1 , вбачається, що безпосередньо перед транзакцією на цей номер були здійснені дзвінки з номерів НОМЕР_3 о 14 год 55 хв., а згодом з номера НОМЕР_4 о 15 год 33 хв. Розмови між абонентами тривали 4 хв.25 сек. та 5 хв.13 сек.(а.с. 61 том 1).

За даними інтернет-ресурсу саме ці телефонні номери неодноразово використовували шахраї у період 2014-2015 років для отримання від клієнтів АТ КБ «ПриватБанк» ідентифікаційних даних, необхідних для авторизації, з подальшим їх використанням для зняття коштів з банківських рахунків клієнтів АТ КБ «ПриватБанку (а.с. 56-62 том 2).

Зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 здійснено о 15 год. 37 хв., тобто безпосередньо під час розмови з абонентом НОМЕР_4 .

Отже, враховуючи, що операція з переказу коштів у сумі 9 196, 00 грн. була здійснена 28 грудня 2015 року в інтернет-мережі з використанням реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV-коду, які відомі тільки власнику картки, а інші обставини свідчать, що користувач своїми діями сприяв незаконному використанню персональної ідентифікаційної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, то відповідальність за ці операції має нести саме відповідачка ОСОБА_1

Тому кредитні кошти в розмірі 9194,73 грн. з 28 грудня 2014 року є кредитною заборгованістю ОСОБА_1 .

Щодо обсягу відповідальності ОСОБА_1

Умови кредитування (ціна угоди) та відповідальність за порушення кредитних зобов`язань визначаються договором, укладеним сторонами у передбаченій законом формі.

Такою угодою, насамперед, є письмова заява ОСОБА_1 про надання банківських послуг від 6 грудня 2007 року (а.с. 8 том 1).

В заяві ОСОБА_1 зазначено, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом позичальник підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Відповідно до розділу 5 заяви кредитний ліміт на час укладення угоди складає 3000 грн., а базова процента ставка - 3 % на місяць на залишок заборгованості.

На підтвердження умов кредитування позивач надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Умови). Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Власноручного підпису ОСОБА_1 ці витяги не містять.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов надавались відповідачу для ознайомлення та узгодження. Роздруківка із сайту позивача, як доказ узгоджених сторонами умов кредитування, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Факт вручення або ознайомлення з Умовами відповідачка ОСОБА_1 заперечує.

Тому такий доказ не може вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами (постанова ВСУ від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).

За цих обставин обсяг відповідальності ОСОБА_1 має визначатись умовами, зазначеними в її письмовій заяві.

Обов`язок позичальника повернути кредитору грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, в строк та в порядку, що встановлені договором, передбачено частиною 1 статті 1049 ЦК.

Неповернутий ОСОБА_1 кредит складає 9 194,73 грн.

Право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір и порядок одержання яких встановлюється договором, передбачено частиною 1 статті 1048 ЦК.

Узгоджений сторонами розмір процентів складає - 3% щомісячно на залишок заборгованості (а.с. 8 зворот том 1).

За правилами статті 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК, а права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18.

Отже, крім права на отримання суми кредиту (тіла), позивач набув право на отримання процентів в межах строку дії договору, укладеного між сторонами, який обмежується строком дії останньої картки відповідачки - червень 2015 року.

Розмір процентів за період з 28 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року складає: 1682,62 грн. (9194,73 х 3% х 6міс.3 дні).

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь банку підлягає тіло кредиту (9194,93 грн.) та проценти за період з 29 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року (1682,62 грн.), а всього 10 877,35 грн.

Стягнення пені та комісії, як то зазначено в позові та розрахунку, будь-якими умовами кредитування не підтверджено.

Посилання банку на те, що до вказаних правовідносин може бути застосувано правила частини 1 статті 634 ЦК щодо змісту договору приєднання, апеляційний суд вважає непереконливим. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови кредитування та відповідальності, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про комісію, пеню та штрафи, надані банком витяги з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та відповідає загальним засадам і принципам цивільного судочинства - верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах.

Водночас не можна погодитись і з твердженням відповідачки про те, що з нею не узгоджувались ані ліміт кредитування, ані інші умови, в тому числі проценти, з посиланням на заяву від 22 грудня 2011 року (а.с.118 том 1), оскільки ця анкета нею складалась при отриманні перевипущеної картки на новий термін (а.с.85 том 2).

Оскільки суд першої інстанції не звернув уваги та всі обставини справи, дав їм помилкову оцінку, та відповідно невірно застосував норми матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 та користь АТ КБ «ПриватБанк» 10 877,35 грн. кредитної заборгованості.

ІІ. Висновки щодо ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2019 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що договір з адвокатом Семеновим А.А. своєчасно наданий не був, акт приймання-передачі послуг від 19 липня 2019 року не доводить надання правничої допомоги, оскільки інтереси відповідачки представляли інші адвокати, а доказів фактичної оплати наданої правничої допомоги (квитанції) відповідачка не надала.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать й витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частини 1-3 статті 137 ЦПК).

За правилами частини 4 статті 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( пункт 3 частини 2 статті 141 ЦПК).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що відзив на позов (заперечення) ОСОБА_1 (а.с.51-57 том 1) містить заяву про надання доказів щодо витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення та попередній розрахунок цих витрат.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, її складових та вартості виконаних робіт відповідачка надала копію договору про надання правничої допомоги, укладеного 18 березня 2018 року між нею та адвокатом Семеновим А.А. (далі - Договір) (а.с. 218 том 1) та акт приймання-передачі наданих послуг № 1/2019 від 19 липня 2019 року (далі - Акт)(а.с. 216 том 1).

Пунктом 1.1 Договору повноваженнями адвоката Семенова А.А .. поряд з іншим, зазначено консультації щодо оформлення процесуальних документів у судових справах, консультації щодо особливостей цивільного процесу та судової практики, а також представництво інтересів замовника в судах всіх юрисдикцій з усіма правами, що надані учаснику судового процесу (пункт 1.1 договору).

Пунктом 3.1 передбачено гонорар виконавця в розмірі 750 грн. за одну годину надання правничої допомоги.

Зі змісту Акту вбачається, що загальна кількість годин, витрачених адвокатом на правничу допомогу ОСОБА_1 , складає 22 години, а вартість цих робіт - 16500 грн.

Отже, на виконання вимог процесуального законодавства ОСОБА_1 надала документи, що підтверджують факт надання їй в суді першої інстанції правничої допомоги, правову підставу цих послуг та обсяг.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу не можна вважати законнім та обґрунтованим.

Проте, аналіз зазначених послуг свідчить про те, що деякі з них є складовою інших послуг (пункти 2 та 6, пункти 6 та 8, пункти 3-5 та 7), а обсяг витраченого часу є завищеним (підготовка відзиву та заперечень -11,5 год.).

Правнича допомога адвоката Семенова А.А. полягала в підготовці доказів, складанні двох документів по суті спору та двох клопотань. Представницьких послуг в суді адвокат не надавав.

Реальних витрат на правничу допомогу відповідачка ОСОБА_1 ще не понесла.

Апеляційний суд також враховує, що ця цивільна справа за ознаками частини 6 статті 19 ЦПК є малозначною за ціною позову та не є особливо складною з юридичної сторони.

Отже, дослідивши докази, надані стороною на підтвердження обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, та виходячи з критерію реальності послуг, встановлення їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їх вартості, апеляційний суд вважає, що необхідний обсяг часу на правничу допомогу є меншим, ніж зазначено в Акті, а вказані витрати є неспівмірними із складністю справи та необхідним обсягом такої допомоги.

Крім того, позов банку задоволено частково, що дає підстави для застосування правил 141 ЦПК та присудження позивача до цих витрат пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає відповідним покладенням на позивача обов`язку відшкодувати ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4000 грн.

За правилами статті 141 ЦПК підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам і судові витрати позивача (сплата судового збору), що складає 180,86 грн.

Відповідно до змісту підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК окремо апеляційний суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції.

Представником відповідача подана заява про стягнення з позивача 12 000 грн. витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції з розрахунком цих витрат та надано договір про надання правничої допомоги від 6 серпня 2019 року (а.с.49,51 том 1).

Виходячи з вищевикладеного підходу до визначення обґрунтованого розміру витрат на правничу допомогу, критерію реальності послуг, встановлення їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їх вартості, апеляційний суд вважає відповідним відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн.

Отже, витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції, які підлягає відшкодуванню позивачем, складають 6000 грн.

За правилами пропорційності підлягають розподілу також судові витрати сторін (судовий збір) в суді апеляційної інстанції. За таким розрахунком відшкодуванню позивачу підлягає 271,3 грн., а відшкодуванню відповідачці - 80 грн.

Отже, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь банку 191,30 грн. судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з апеляційним розглядом справи.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Климовича Андрія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року та ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 24 липня 2009 року, НОКПП НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д в м. Києві) за кредитним договором (без номеру) від 6 грудня 2007 року 10 877,35 грн. кредитної заборгованості, а також та 180, 86 грн. судових витрат.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 191,30 грн. судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

…………………….

повну постанову складено 4 листопада 2019 року