Справа № 489/7300/18
Провадження №2/489/528/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 жовтня 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Середою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є в спільній власності та визначення порядку користування земельною ділянкою
Позивач звернулася до суду із позовною заявою, якою просив припинити право спільної часткової власності на 2/5 частки домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 шляхом виділу йому житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 55,8 кв. м., житловою площею 28,4 кв. м., що складається з приміщень: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, гаражу літ. «З», сараю літ. «б»; визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 2/5 частки спірного домоволодіння на підставі договору купівлі продажу від 20.03.1991 року, іншим співвласником спірного домоволодіння є відповідача з часткою 3/5. Спочатку між співвласниками житлового будинку склався відповідний порядок користування житловим будинком зі спорудами та земельною ділянкою. Проте, на даний час відповідач почав, без попереднього узгодження з позивачем, самовільне будівництво шляхом самостійного визначення площі земельної ділянки, що є в спільному сумісному користуванні, чим порушує його права як співвласника нерухомого майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Власником 3/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Згідно довідки Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 15.11.2018 року, станом на 19.10.2018 року, встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 знаходяться: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 104,9 кв. м. , житловою площею 56,8 кв. м.; житловий будинок літ. Е-1, загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 27,4 кв. м.; житловий будинок літ. М-2, загальною площею 76,2 кв. м., житловою площею 45,8 кв. м.; сарай літ. Ж; гараж літ. З; навіс літ. Л; сарай літ. б; огорожі № 1,10,7,8; споруди І. об`єкти самочинного будівництва 37 кв. м., житловий будинок літ. Е-1 переобладнано з сараю літ Е, житловий будинок літ. М-2 у користуванні ОСОБА_2 . Житловий будинок літ. А-1, житлова площа збільшена на 0,3 кв. м. за рахунок зносу кухонного очагу, літня кухня літ. Б переобладнано в нежитлову прибудову літ. А-3, навіс літ. Л, сарай літ. б (1985 р.), сарай літ. Ж не належать до самочинного будівництва. Гараж літ. З оформлено рішенням виконавчого комітету Ленінського району від 16.06.1995 року № 118.
Згідно висновку експерта № 115-091 будівельно-технічного дослідження від 18.02.2019 року, провести виділ частки житлового будинку з господарськими будовами і спорудами в натурі, що належать ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 на самостійну квартиру, враховуючи планування, об`ємно планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації відповідно до фактичного користування власника, у складі житлових і допоміжних приміщень технічно можливо з відхиленням від ідеальної частки домоволодіння та сформованого порядку користування житловим будинком.
Експертом надано один варіант виділу частки домоволодіння наближений до ідеальних часток, належних ОСОБА_1 та сформованого порядку користування житловим будинком та господарськими будовами та спорудами.
Фактична частка ОСОБА_1 , після виділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами складає 54/100 частки, що на 14/100 частки більше, ніж його ідеальна частка.
Сума грошової компенсації експертом не розраховувалася, оскільки площа житлового будинку літ. А-1 з дати договору купівлі продажу, 2/5 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 збільшилася з 79,90 кв. м. до 104,9 кв. м. за рахунок переобладнання ОСОБА_1 літньої кухні літ. Б у приміщення житлового будинку літ. А-3-1, а саме приміщень за № «1-5», «1-6», «1-7», загальною площею 13,1 кв. м. частка співвласників після реконструкції не перераховувалася.
Згідно Геодезичної зйомки земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , станом на листопад 2018 року площа земельної ділянки складає 836,25 кв. м. Виходячи з особливостей розташування житлового будинку, дворових будов і споруд на земельній ділянці з урахуванням технічних норм і конфігурації земельної ділянки експертом надається один варіант визначення порядку користування земельною ділянкою для ОСОБА_1 .
Згідно першого варіанту порядку користування земельною ділянкою відповідно до фактичного користування та варіанту виділу 2/5 частки домоволодіння співвласнику ОСОБА_1 надається частина земельної ділянки, загальною площею 445,14 кв. м. з частиною житлового будинку літ. «А1-1, а, а1, а2, а3, а4, А3-1» та господарськими будовами: гараж літ. «З», сарай літ. «б» з виділенням за точками по лінії земельної ділянки 1-16; якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. Площа земельної ділянки під забудовами становить 106,39 кв. м., а саме: під частиною житлового будинку літ. «А1-1, а, а1, а2, а3, а4, А3-1» (квартира № 1) 74,75 кв. м., загальною площею 55,8 кв. м., житловою площею 28,40 кв. м., допоміжних приміщень 27,40 кв. м., у складі приміщень: «1-1», «1-2», «1-3», «1-4», «1-5», «1-6», «1-7»; під господарськими будовами: під гаражем літ. «З» - 26,33 кв. м.; під сараєм літ. «б» - 5,31 кв. м.. Площа земельної ділянки вільної від забудови становить 338,75 кв. м. Огорожі залишити у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою.
Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася»
На підставі п. 6 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 « розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті або місцевості».
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній сумісній власності.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій(сумісній) власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь- яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності.
Згідно до ст. 88 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 11 Постанови, одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретним приміщенням, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності.
Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, якщо будівля чи споруда перебуває у спільній частковій власності, то і земельна ділянка переходить у спільну часткову власність. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.
Згідно з п. 19 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні сторонам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору у розмірі 1410 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є в спільній власності та визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити.
Виділити у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 106,39 кв. м. по АДРЕСА_3 , а саме: під частиною житлового будинку літ. «А1-1, а, а1, а2, а3, а4, А3-1» (квартира № 1) 74,75 кв. м., загальною площею 55,8 кв. м., житловою площею 28,40 кв. м., допоміжних приміщень 27,40 кв. м., у складі приміщень: «1-1», «1-2», «1-3», «1-4», «1-5», «1-6», «1-7»; під господарськими будовами: під гаражем літ. «З» - 26,33 кв. м.; під сараєм літ. «б» - 5,31 кв. м.. Площа земельної ділянки вільної від забудови становить 338,75 кв. м.
Огорожі залишити у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1410 грн. 00 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «31» жовтня 2019 року.