Номер провадження: 22-ц/813/877/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2013 року представник ПАТ «Марфін Банк» - Пушкарська О.В. звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовував свої вимоги позивач тим, що відповідач свої зобов'язання по кредитному договору не виконує, в зв'язку з чим утворилася прострочена заборгованість по кредиту і позивачем була нарахована пеня за неповернення кредитних коштів, пеня за несплату відсотків та штраф за невиконання прийнятих зобов'язань. Так, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 154 434,87 доларів США та 454 349,39 гривень, з яких: 125 160,69 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 29 274,18 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 414 466,46 гривень - пеня за неповернення кредиту та несплату відсотків, 39 882,93 гривень - штраф за невиконання зобов'язань, а також стягнути з відповідачів судовий збір за подання до суду позовної заяви (т.1, а.с.1-4).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року було вирішено позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задовольнити. А саме, суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором №00039R15 від 05.08.2008 року у розмірі 1 688 747, (один мільйон шістсот вісімдесят вісім тисяч, сімсот сорок сім) гривень, 31 копійка, що складається з заборгованості по кредиту - 125 160,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 000 409,39 гривень, заборгованості по відсоткам - 29 274,18 доларів США, що за курсом НБУ становить 233 988,52 гривень, пені за неповернення кредиту та несплату відсотків 414 466,46 гривень, штрафу за невиконання зобов'язань - 39 882,93 гривень. А також стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» суму судового збору у розмірі 3441 грн(т.1, 95-97).

25 червня 2018 року з заявою по перегляд зазначеного заочного рішення до Приморського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 (т.1, 177-180).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 було залишено без задоволення (т.1, а.с.197-201).

Не погоджуючись з заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2013 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 31.08.2018 року засобами поштового зв'язку направив до суду першої інстанції апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми процесуального права, зокрема, в частині повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та існування заочного рішення, внаслідок чого, на думку апелянта, відповідачка була позбавлена можливості надати до суду належні пояснення та заперечення, витребувати та надати докази. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, неправильно застосував норми матеріального права. Щодо цього апелянт пояснює, що кредитний договір був укладений в грошовому еквіваленті, тому, оскільки грошові кошти в рахунок погашення виплачувались в гривневому еквіваленті, то й обов'язок повернути їх має бути в гривневому еквіваленті. Окрім цього, апелянт вказує на те, що ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 грошові кошти за кредитним договором № 00093R15 від 05.08.2008 року в іноземній валюти не отримували. На підставі вказаного апелянт просить суд скасувати оскаржуване заочне рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т.1, а.с.206-211).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. 23.10.2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (т.1, а.с.228) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.11.2018 року справу призначено до розгляду (т.2, а.с.29).

12.11.2018 року до Апеляційного суду Одеської області від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що твердження апелянта не відповідають дійсності, адже 02.10.2013 року в судовому засіданні були присутні представник позивача та відповідач ОСОБА_3 зі своїм представником, які були повідомлені про розгляд справи на 05.11.2013 року, про що свідчить розписка. При цьому ОСОБА_3, який підтвердив, що проживає зі своєю дружиною- ОСОБА_2, яка є відповідачем в справі, спільно за адресою, вказаною в позові та підтвердженою довідкою відділу адресно-довідкової роботи, отримав судову повістку на ім'я дружини ОСОБА_2 Представник позивача зазначає, що у відповідачів в справі була можливість надати всі необхідні документи на їх думку в судовому засіданні, оскільки вони були обізнані про існування вказаного спору в суді та про призначення справи до розгляду, однак не скористалися своїм правом. Тому представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване заочне рішення без змін (т. 2, а.с. 1-4).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою судді Дрішлюка А.І. від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року справа була призначена до розгляду.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Апелянт в судове засідання не з'явилась. Про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 06.03.2019 року представник апелянта через канцелярію апеляційного суду подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю представника апелянта в іншому судовому засіданні. Вказане клопотання було залишено без задоволення апеляційним судом, оскільки відповідно до положень та основних засад цивільного процесуального законодавства сторони в справі мають однаковий набір прав та обов'язків, які вони повинні добросовісно та сумлінно використовувати та дотримуватися. Окрім того, кожна з сторін, зважаючи на її зацікавленість щодо розгляду справи, відстоюючи власні інтереси повинна сприяти ефективному та оперативному вирішенню спору. При цьому, представник апелянта - ОСОБА_6 отримав судову повістку про виклик в судове засідання до апеляційного суду 11.02.2019 року, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 3). Разом з тим, з 11.02.2019 року та до 06.03.2019 року представник апелянта не звертався з будь-якими клопотаннями про перенесення судового засідання на іншу, більш зручну дату, додаткові пояснення або ж клопотання щодо суті спору до апеляційного суду також не подавав. З огляду на вказане, враховуючи стадію розгляду справи, зважаючи на те, що справа перебуває в провадженні судів досить тривалий час (з 2013 року) апеляційний суд прийшов до висновку про відхилення вказаного клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили умови повернення платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, а тому вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК») був укладений кредитний договір № 00039R15 у вигляді непоновлювальної лінії на суму 149 000 доларів США з терміном повернення до 04.05.2028 року включно та зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. Того ж дня 05.08.2008 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК») був укладений договір поруки № 00057г15 (т. 1, а.с. 5-8, 32-34). Факт укладення вказаних договорів сторонами в процесі розгляду справи не заперечувався та не оспорювався.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів утворилася заборгованість за кредитом, про що Банком 15.05.2013 року направлялися листи-вимоги № 1993/01 позичальнику та поручителю (т. 1, а.с. 47,48). Оскільки вимога про повернення кредитних коштів не була виконана 25.07.2013 року Банк звернувся до суду з відповідним позовом (т. 1, а.с. 1-4).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За обставинами справи позивачем було доведено, що відповідачі не виконували своїх обов'язків належним чином внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору. Відповідно відхиляючи доводи апелянта апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Отримавши позовну заяву суд першої інстанції направив до відділу адресно-довідкової роботи відповідні запити щодо місця реєстрації відповідачів. Так, у відповідь до суду надійшла інформація, згідно з якою ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 65). ОСОБА_2, яка є дружиною відповідача-позичальника, що підтверджується матеріалами справи та не оспорювалось сторонами в процесі розгляду справи, також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 64).

На вказану адресу надсилалася судова кореспонденція відповідачам. Крім того, матеріалами справи також підтверджується, що представник позивача також отримувала судову кореспонденцію для направлення відповідачам, про що свідчить відповідна розписка (т. 1, а.с. 71). Так, в матеріалах справи містяться оригінали та копії повідомлень кур'єрської служби, відповідно до яких повістку про виклик до суду 18.09.2013 року для ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які надсилались окремими листами, отримав ОСОБА_3 02.09.2013 року о 12.30 (т. 1, а.с. 77, 78, 80, 81). При цьому, кореспонденція, яка направлялася судом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поверталась до суду, про що свідчать відповідні конверти (т. 1, а.с. 83-92).

В судовому засіданні 02.10.2013 року був присутній відповідач ОСОБА_3 та його представник, які повідомлялись про відкладення розгляду справи на 05.11.2013 року на 12.00, про що свідчить як журнал, так і розписка (т. 1, а.с. 82-83).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЦПК України, в редакції на момент розгляду справи судом першої інстанції, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. За ч.ч. 3-4 вказаної статті судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

П. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 року № 207 рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об'єкта поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, який проживає разом з ним.

Отже, як було вище зазначено, з матеріалів справи вбачається, що судова кореспонденція неодноразово надсилалася відповідачу-апелянту, в тому числі кур'єрською службою яка була отримана членом сім'ї відповідача-апелянта - її чоловіком ОСОБА_3 Так, з врахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про обізнаність відповідача про існування справи. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Отже, всі учасники провадження повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та виконувати свої обов'язки, не порушуючи при цьому прав інших учасників провадження, не зловживати ними, не затягувати розгляд справи та сприяти ефективному та своєчасному розгляду справи судом. Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення учасника процесу.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. В матеріалах справи міститься заява на видачу готівки № 3 від 15.03.2008 року, підписана представником банку та ОСОБА_3, з якої вбачається, що останньому були видані грошові кошти в розмірі 149 000 доларів США, що еквівалентно у гривнях на вказану дату - 752450 грн (т. 1, а.с. 44). Отже, позивач надав до суду належні докази отримання відповідачем-позичальником кредитних грошових коштів у відповідному розмірі. Тому відповідні доводи апелянта відхиляються.

Щодо сплати кредитних коштів в еквіваленті в гривні. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України). У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.Вказані позиції висловлені Верховним судом України в справі № 6-708цс17 та Верховним судом в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що сторонам було надано право на доступ до суду апеляційної інстанції та оскаржуване рішення суду першої інстанції перевірене в межах доводів апеляційної скарги. Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, суд правильно вирішив спір по суті, а за концепцією цивільного процесуального законодавства не може бути скасоване правильне рішення суду по суті з одних лише формальних міркувань доводи апеляційної скарги у відповідній частині судом відхиляються.

Таким чином, враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, основні засади та положення діючого цивільного та цивільного процесуального законодавства, роз'яснення Верховного суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції та існування не виконаного належним чином зобов'язанням боржника перед кредитором, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване заочне рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 01 квітня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

06.03.2019 року м. Одеса