Єдиний унікальний номер 225/6409/18 Номер провадження 22-ц/804/1262/19
Головуючий у 1 інстанції Качаленко Є.В.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Азевича В.Б., Корчистої О.І.

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну № 225/6409/18 за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Дзержинськтепломережа» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 січня 2019 року (суддя Качаленко Є.В.), ухваленого в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 29 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що вона є єдиним власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 04.11.1992 року. У 2015 році вона переїхала проживати до м. Київ. У травні 2018 року на її адресу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Дзержинськтепломережа» було надіслано рахунок станом на 30.04.2018 року на загальну суму 15 422,22 грн. Вказана сума заборгованості складається із заборгованості за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, включно на суму 7 738,63 грн. та безпідставно нарахованого боргу за послуги з централізованого опалення на суму 7 683,59 грн. З вищевказаною заборгованістю вона не згодна.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області у справі 2-н/1365/11 від 28.04.2011 ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Дзержинськтепломережа» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та роз`яснено заявнику, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, заявник у цьому випадку має право звернутись з тими самими вимогами у позовному порядку. Відповідач своїм правом на звернення у позовному порядку не скористався. Згідно діючого на той час законодавства до валових витрат підприємства відносились суми безнадійної заборгованості в частині, що не були віднесені до валових витрат, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не призвели до позитивного наслідку. Отже нарахована відповідачем заборгованість по особовому рахунку № 2614 за послуги центрального опалення у розмірі 7683,59 грн., що виникла станом на 01.05.2011 року мала бути списана на збитки підприємств, а станом на 01 червня 2011 року як така, що не може бути стягнута з неї. Всупереч приписам діючого законодавства України, відповідач зафіксував заборгованість у розмірі 7 683,59 грн., що виникла станом на 01.05.2011 року та безпідставно включив її у рахунок за послугу з централізованого опалення за квітень 2018 року.

Просила суд зобов`язати скасувати нараховану заборгованість, що виникла станом на 01.06.2011 року та зобов`язати змінити заборгованість за послуги центрального опалення станом на 30.04.2018 року з 15422,22 грн. на 7 738,63 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про захист прав споживачів, відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не мав враховувати доводи відповідача викладенні в відзиві на позовну заяву, оскільки відповідач в порушення норм ЦПК України не надіслав їй копію відзиву з додатками, що призвело до порушення принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Суд не врахував, що відповідач не скористався своїм правом звернутися до суду із вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 7 683,59 грн. у позовному порядку в межах строку позовної давності. Не врахував, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без розгляду, а рішення без змін.

В обґрунтування доводів відзиву зазначив, що відповідачем надавалися докази направлення позивачу відзиву на позовну заяву з додатками, саме на адресу для листування вказану в позовній заяві. Враховуючи, що позивач в період з 2007 - 2018 року не сплачувала або не в повному обсязі сплачувала за теплову енергію, у зв`язку з чим по особовому рахунку 1-2614 виникла заборгованість в розмірі 15 473,16 грн. Стосовно списання суми заборгованості відповідно до ухвали Дзержинського міського суду Донецької області у справі №2-н/872/11 від 28.04.2011 якою було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу зазначає, що із заявою про видачу судового наказу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Дзержинськтепломережа» звернулось за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_3) на суму 7 176,47 грн., яка складалась в свою чергу з суми основного боргу (станом на 01.01.2011 року) 6297,54 грн., 3% річних в сумі 15,48 грн. та інфляційної складової в сумі 863,45 грн., сума вказана позивачем в розмірі 7683,59 грн. є сумою основної заборгованості станом на 01.05.2011 року. Звернення до суду за стягненням заборгованості за теплову енергію в позовному порядку є правом стягувача, а не обов`язком. Вимога про зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту прав. Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання. Облік заборгованості позивача відповідачем по особовому рахунку є складовою його внутрішнього бухгалтерського обліку відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" як документ внутрішньогосподарського обліку. Жодним законом не передбачено такий спосіб захисту прав як зобов`язання списання заборгованості.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його особиста розписка ( а.с.216).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з`явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга задоволеною не підлягає з наступних підстав.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлення позову про визнання заборгованості, яка виникла з вини споживача послуг, безнадійною та зобов`язання її списати з особового рахунку по квартирі не є належним способом захисту судом цивільних права та інтересів особи. Визнання безнадійною заборгованості за послуги теплопостачання та зобов`язання відповідача щодо зміни (списання) заборгованості по особовому рахунку не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією договору купівлі - продажу від 04.11.1992 року (а.с.12).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 складається із двох житлових кімнат, має загальну площу 47,1 кв.м. та житлову площу 27,5 кв.м. (а.с. 13-15).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі, на її ім`я відкритий особовий рахунок на житлове приміщення, що підтверджується довідкою про забезпеченість житловою площею, виданою 30.10.2013 року ПП «Техноком" (а.с. 16).

З копії паспорту позивача ОСОБА_1 , встановлено, що в ньому мається відмітка про реєстрацію місця проживання позивача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території позивач ОСОБА_1 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , перемістилася з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 (а.с.17).

З копії квитанції - рахунку за послугу з централізованого опалення за квітень 2018 року встановлено, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я позивача ОСОБА_1 рахується заборгованість на загальну суму 15422,22 грн. (а.с.18).

Відповідно до копії листа №01-35/9/2018 від 04.05.2018 року Дзержинського міського суду Донецької області, 13.04.2011 року до суду надійшла заява ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Дзержинськтепломережа» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу, ухвалою суду від 28.04.2011 року відмовлено у прийнятті заяви та матеріали справи повернуто заявнику (а.с.27).

З копії ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 28 квітня 2011 року встановлено, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу у справі за заявою ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Дзержинськтепломережа» до ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання боржника (а.с.28).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу надавались послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72-82), які оплачувались позивачем не в повному обсязі у зв`язку з чим по особовому рахунку НОМЕР_2 виникла заборгованість за період з 2007 року по 01.11.2018 рік в сумі 15473,16 грн. (а.с.83), що є свідченням неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань як споживачем перед підприємством.

Відносини у сфері надання житлово - комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630.

Статтею 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) визначено поняття споживачі - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово - комунальну послугу, виробник-суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 в період з 2007 року до 01.11.2018 року не сплачувала або не в повному обсязі сплачувала за послуги теплопостачання, у зв`язку з чим по особовому рахунку НОМЕР_3 виникла заборгованість в розмірі 15473,16 грн. (а.с.83).

Звертаючись до суду з позовом позивачка просила скасувати заборгованість, що фактично спрямована на припинення в судовому порядку частини боргового зобов`язання перед відповідачем.

Суд першої інстанції вірно встановив, що припинення зобов`язання врегульовано Главою 50 Цивільного кодексу України.

Вимогами ст. 598 ЦК передбачає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Вимогами цивільного законодавства передбачено декілька форм припинення зобов`язань, які регулюються вимогами ст.ст. 599 -609 ЦК України, а саме: припинення зобов`язання виконанням; припинення зобов`язання переданням відступного; припинення зобов`язання зарахуванням; припинення зобов`язання за домовленістю сторін; припинення зобов`язання прощенням боргу; припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобов`язання неможливістю його виконання; припинення зобов`язання смертю фізичної особи; припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що діючим законодавством не передбачено такої підстави для припинення зобов`язання, як не звернення до суду із вимогами у позовному порядку, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що визнання безнадійною заборгованості за послуги теплопостачання та зобов`язання відповідача щодо зміни (списання) заборгованості по особовому рахунку, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав.

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку, як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим законом та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно з статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських

операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08.10.1999 року, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Оскільки особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий на ім`я споживача ОСОБА_1 в ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Дзержинськтепломережа» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача, тому списання з нього будь-яких сум є правом виключно відповідача.

Згідно ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

З урахуванням положень статей 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних права та інтересів особи пред`явлення позову про визнання заборгованості, яка виникла з вини споживача послуг, безнадійною та зобов`язання її списати з особового рахунку по квартирі.

Визнання безнадійною заборгованості за послуги теплопостачання та зобов`язання відповідача щодо зміни (списання) заборгованості по особовому рахунку не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, а обраний нею спосіб захисту права не відповідає передбаченим діючим законодавством способам захисту, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не надсилав позивачу копію відзиву на позовну заяву з додатками, спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч.4 ст. 178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Згідно п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву, надано документи, що підтверджують факт направлення відзиву з додатками на адресу позивача, а саме: опис вкладення (а.с.84), накладна № 177, фіскальний чек (а.с.85).

Таким чином, доводи позивача стосовно порушення принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства є не обґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що відповідач не скористався своїм правом звернутися до суду із вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 7683,59 грн. у позовному порядку в межах строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, апеляційний суд не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, оскільки суд встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що, відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.Б. Азевич

О.І.Корчиста