ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Херсон

справа: 661/2015/18

провадження: 22-ц/819/298/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Бездрабко В.О.,

Вейтас І.В.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2018 року у складі головуючого судді Матвєєвої Н.В., повний текст судового рішення складено 26 листопада 2018 року,

встановив:

31 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що з 17 жовтня 2003 року по 28 липня 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 В період шлюбу, 25 листопада 2005 року, ними за спільно зароблені кошти придбано житловий будинок садибного типу, житловою площею 34,1 кв.м. загальною площею 76,6 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 в інтересах сім'ї та для проживання сім'ї, право власності на який зареєстровано за відповідачкою.

Посилаючись на те, що відповідачка не визнає зазначений житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя та чинить йому перешкоди для проживання в ньому, не надає доступ до документів на будинок позивач просив суд, визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1, загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1 загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 305 грн.

Рішення мотивовано тим, що спірний житловий будинок придбано подружжям в період шлюбу та не зважаючи на оформлення договору купівлі-продажу одним з подружжя, є їх спільною сумісною власністю. А доводи відповідача про наявність усної домовленості між сторонами про поділ спільного майна подружжя, за якою житловий будинок залишається ОСОБА_3, а позивач забрав автомобіль та мотоблок не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховані суттєві обставини справи, а саме існування усної домовленості між сторонами щодо поділу майна подружжя, за якою позивачу відійшли придбані за час шлюбу автомобіль ВАЗ 2104, 1990 року випуску реєстраційний № НОМЕР_1 вартістю 74899грн та мотоблок Кентавр 2060Д вартістю 15690грн., всього на суму 90588грн., а з урахуванням заборгованості по аліментам в розмірі більш як 10000грн., позивачу відійшло майно на загальну суму 100588грн. При цьому позивачем не надано жодного доказу на спростування доводів відповідача.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, якимвідмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_5, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2003 року. Шлюб розірваний на підставі рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 липня 2015 року, яке набрало законної сили 10 серпня 2015 року( а.с.11).

Сторони є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 червня 2015 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 400грн. щомісячно починаючи з 02 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття ( а.с.59,61).

За час перебування у шлюбі, 25 листопада 2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського нотаріального округу Олійник І.І. за реєстровим № 2348, сторонами придбано житловий будинок садибного типу, житловою площею 34,1 кв.м. загальною площею 76,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Право приватної власності на вказаний будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

Факт придбання спірного будинку під час шлюбу за спільні сумісні кошти в інтересах сім'ї відповідачем, ОСОБА_3, не оспорювався, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи.

15 липня 2012 року подружжям ОСОБА_3 придбано мотоблок Кентавр 2060Д, заводський № НОМЕР_2, що підтверджується гарантійним талоном(а.с.57).

21 липня 2010 року ОСОБА_3 виданий тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_4 на право керування автомобілем ВАЗ 2104, 1990 року випуску номерний знак НОМЕР_1 на підставі доручення НОМЕР_3 від 06 липня 2009 року, що підтверджується листом Територіального сервісного центру №6545 Регіонального сервісного центру в Херсонській області МВС України від 11 липня 2018 року № 31/21/45-777 (а.с.56).

Визнаючи за позивачем право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, нотаріально посвідчений договір про поділ майна між сторонами, за умовами якого будинок переходить у власність ОСОБА_3, не укладався.

Вказаний висновок відповідає встановленим обставинам, що мають значення для справи та відповідає нормам права що регулюють спірні відносини.

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 386 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у спільній сумісній власності, за правилами частин 1, 2 та 4 ст. 372 ЦК України, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами частини 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Отже встановивши, що сторонами під час перебування у шлюбі за сумісні кошти в інтересах сім'ї придбано житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 60 СК України дійшов правильного висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано наявність домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя, за якою у власності відповідачки залишається житловий будинок в цілому, а позивачу залишається автомобіль ВАЗ 2104, номерний знак НОМЕР_1 та мотоблок Кентавр 2060Д не ґрунтуються на законі та спростовуються встановленими судом обставинами, що мають значення для справи.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підтвердження своїх доводів щодо наявності домовленості між сторонами про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю, ОСОБА_3, на виконання значених вимог цивільного процесуального законодавства, не надано належних та допустимих доказів існування між нею та позивачем договору по поділ сумісного майна. За правилами частини 2 ст. 69 СК України та ч.4 ст. 372 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. А тому пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо обізнаності про наявність домовленості між подружжям ОСОБА_3 щодо поділу майна, не є, в силу вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України, допустимим доказом укладення договору про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи доводи апеляційної скарги про неврахування судом іншого спільного майна придбаного в період шлюбу, яке знаходиться у відповідача, а саме автомобіля ВАЗ 2104, номерний знак НОМЕР_1 та мотоблоку Кентавр 2060Д.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль ВАЗ 2104, номерний знак НОМЕР_1 належав ОСОБА_3 на праві користування на підставі довіреності, що підтверджується листом Територіального сервісного центру №6545 Регіонального сервісного центру в Херсонській області МВС України від 11 липня 2018 року № 31/21/45-777. На підтвердження своїх доводів, що даний автомобіль був придбаний у власність за договором купівлі-продажу під час перебування сторін у шлюбі, відповідачем, на виконання вимог ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів не надано. Позивач під час розгляду справи факт купівлі спірно автомобілю заперечував.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність факту придбання у власність в період шлюбу зазначеного автомобілю.

Факт придбання в період шлюбу мотоблока Кентавр 2060Д підтверджується гарантійним талоном від 15 липня 2012 року, а також поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які також підтвердили, що позивач на початку 2015 року забрав мотоблок собі. Будь-яких доказів, які б спростували вказані обставини позивач під час розгляду справи не надав.

Разом з тим, суд позбавлений можливості визначити розмір частки позивача у спільному будинку з урахуванням вартості спільного майна, що залишилося у нього, а саме мотоблока, у зв'язку із відсутністю відомостей щодо дійсної ринкової вартості спірного майна на час вирішення спору. Зазначена відповідачем вартість мотоблоку в розмірі 15690грн. не може бути прийнята судом в якості допустимого доказу, оскільки, це вартість нового аналогічного мотоблоку, в той час як спірний мотоблок був придбаний сторонами ще у 2012 році і його вартість повинна визначатися з урахуванням зносу.

Апеляційним судом сторонам роз'яснена необхідність проведення оцінки спірного майна, та наслідки вчинення або невчинення оцінки. Сторони від проведення оцінки відмовилися.

Неврахування вартості мотоблоку при визначені розміру частки у житловому будинку не перешкоджає відповідачу в подальшому звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації вартості належної їй частки у спільному майні подружжя, а саме вартості належної їй частки мотоблоку.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про неврахування судом наявності заборгованості по аліментам, як підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності обставин, визначених ч.2 ст. 70 СК України, у тому числі доказів ухилення ОСОБА_2 від участі в утриманні дитини, які б давали право суду відступити від засади рівності часток подружжя.

На підтвердження своїх доводів, щодо наявності заборгованості по аліментам, апелянтом, на виконання вимог ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, жодних доказів не надано. Наявність лише рішення суду про стягнення аліментів, на яке посилається апелянт, як на підставу своїх доводів, не є належним та допустимим доказом ухилення позивача від участі в утриманні дитини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Зважаючи на викладене апеляційну скаргу з підстав визначених ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2018 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

І.В. Вейтас