Провадження № 2/331/681/2019
Справа № 331/286/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

представника відповідача Бобир І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

В січні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до держави в особі Державної казначейської служби України про стягнення на їх користь кожній окремо по 300 євро в рахунок відшкодування нематеріальної шкоди ; зобов`язання відповідача сплатити позивачам впродовж трьох місяців з дати, коли рішення стане остаточним зазначені суми та будь-які податки, що можуть вимагатися, які мають бути конвертовані в національну валюту України за курсом на день здійснення платежів.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2019 року позов залишено без руху, з наданням позивачам строку для усунення недоліків позовної заяви ( а.с.8-9).

22 лютого 2019 року від позивачів до суду надійшов уточнений позов, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , позиваючись до держави в особі Державної казначейської служби України, просять суд стягнути з відповідача на користь кожного позивача окремо по 90 000,00 грн. нематеріальної шкоди.

Позиція позивачів .

Позов мотивовано тим, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року ( справа № 808/6589/13-а) визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощиної Д.О. від 17.04.2013 року про відмову у державній реєстрації та зобов`язано Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ( далі Реєстраційна служба) розглянути заяву позивачів від 2.04.2013 року, з урахуванням вимог цієї постанови.

Протягом трьох років рішення суду не виконувалось , в тому числі у зв`язку з тим, що декілька разів змінювалась підпорядкованість Реєстраційної служби.

Так, 27.04.2016 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи Запорізького міського управління юстиції , номер запису 6003448, в складі якої знаходилась Реєстраційна служба.

Правонаступником Запорізького міського управління юстиції є Запорізьке міськрайонне управління юстиції Запорізької області. Реєстраційна служба надалі стала працювати у складі новоствореної структури.

24.06.2016 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Запорізького міськрайонного управління юстиції Запорізької області, номер запису 3039478. Правонаступника не визначено.

Реєстраційна служба стала працювати у складі Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Ухвалами Запорізького окружного адміністративного суду від 05.01.2016 року та від 11.01.2016 року замінено сторону виконавчого провадження № 48831248 з виконання виконавчого листа № 808/6589/13-а, виданого 22.09.2015 року вказаним судом, а саме замінено боржника Реєстраційну службу Запорізького МУЮ на Запорізьке міське управління юстиції.

Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради рішення суду від 25.09.2013 року виконано лише 19.10.2016 року.

Тривале невиконання рішення суду призвело до виникнення обставин, які зробили взагалі неможливим проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно ( прийняття Закону № 834-VІІІ від 26.11.2015 « Про внесення змін до Закону України « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Реєстраційна служба обрала несприятливий для позивачів варіант, використав надану їй законодавцем альтернативу ( може) для зупинення розгляду заяви, і відмови у реєстрації з підстав неможливості усунення підстав зупинення ( відсутність реєстрації до 1 січня 2013 року).

Отже, якщо б Реєстраційна служба виконала рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року у 2013-2015 роках, розгляд заяви представника позивачів від 2.04.2013 року відбувся би на підставі Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на час подання заяви.

Виходячи з принципу « належного урядування», державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді платні за надання адміністративних послуг в той час, коли їх надання не відбулось. Представник позивачів оплатив адміністративну послугу, але її не отримав.

У даному конкретному випадку, як зазначають позивачі, держава не забезпечила вчасного і належного виконання судового рішення державним органом.

Розмір моральної шкоди, спричиненою позивачам державою, позивачі обґрунтовують таким.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди, у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, презумується і її розмір в аналогічних справах ЄСПЛ встановлювався на рівні 1 500- 3000 євро.

По тексту позову, як на правові підстави заявлених вимог позивачі посилаються на рішення ЄСПЛ, а саме : «Рисовський проти України», « Лелас проти Хорватії».

Позиція відповідача :

25 березня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, який обґрунтований таким ( а.с.27-31).

Заперечення мотивовані тим, що, по-перше, позивачами невірно визначено коло відповідачів по справі ; по-друге, моральна шкода, яку вимагають позивачі, у відповідності до вимог ч.2 ст. 1167 ЦК України, повинна відшкодовуватись особою, яка завдала таку шкоду, за наявності її вини, а не за рахунок держави ; по-третє, позивачами не надано суду жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їм моральної шкоди ; по-четверте, виходячи з наданих позивачами доказів, як на думку заявника, не вбачається навмисного невиконання судового рішення з боку Реєстраційної служби.

Заяви, клопотання.

26 березня 2019 року від позивачів засобами електронної пошти надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності ( а.с.26).

20 березня 2019 року від ОСОБА_4 засобами електронної пошти надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ( а.с.41-42).

26 березня 2019 року від ОСОБА_4 до суду надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті ( а.с.43).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено у підготовче судове засідання ( а.с.19-20).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про залучення його до участі в цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відмовлено ; явку позивачів в судове засідання визнано обов`язковою ( а.с.45-46).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року підготовче провадження у цій справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.57).

Не зважаючи на обов`язок, покладений судом в ухвалі від 18 квітня 2019 року, щодо явки в судове засідання, позивачі вимоги суду не виконали і в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених по тексту відзиву на позов; просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши доводи позивачів, викладені в позові, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року по справі № 808/6589/13-а адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощіної Діни Олександрівни та Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощіної Діни Олександрівни від 17.04.2013 № 1725049 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зобов`язано Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути заяву позивачів від 02.04.2013 за реєстраційним № 674784 з урахуванням вимог постанови суду по даній справі. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року постанову суду Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року залишено без змін.

Отже, вищевказана постанова набрала законної сили 25 вересня 2014 року.

18 грудня 2014 року судом, за заявою представника позивачів ОСОБА_4 , було видано виконавчий лист по адміністративній справі № 808/6589/13-а.

Ухвалою від 18 грудня 2014 року судом за заявою позивачів ОСОБА_4 роз`яснено, що за змістом абз.3 резолютивної частини постанови від 25.09.2013 року у справі № 0870/6589/13-а Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області зобов`язана розглянути заяву позивачів, подану ними ще 02.04.2013 року за реєстраційним № 674784 з урахуванням вимог постанови суду по даній справі та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

28 вересня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову ВП № 48831304 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 808/6589/13-а, виданого 18.12.2014 року Запорізьким окружним адміністративним судом.

28 грудня 2015 року на адресу суду від державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшло подання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ухвал суду від 05 січня 2016 року та 11 січня 2016 року за поданням державного виконавця здійснено заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено боржника виконавчих проваджень № 48831248 та № 48831304 Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції на Запорізьке міське управління юстиції.

21 липня 2016 року судом прийняте додаткове судове рішення, а саме прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

У зв`язку із прийняттям додаткового рішення 22 вересня 2016 року представником позивачів ОСОБА_4 отримано виконавчий лист по справі в частині прийняття боржником рішення згідно вимог чинного законодавства.

Постановою від 04 жовтня 2016 року ВП № 52369181 державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовив у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 808/6589/13-а, виданого 22.09.2016 Запорізьким окружним адміністративним судом про прийняття додаткового судового рішення, а саме прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства.

27 жовтня 2016 року позивачами по справі подану до суду заяву ( вх.. № 30702) про заміну сторони виконавчого провадження., у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до держави в особі Запорізької міської ради про стягнення грошової компенсації завданої шкоди.

Ухвалою суду у цій справі від 07.08.2017 рок за клопотанням позивача ОСОБА_1 у проведено заміну первісного відповідача держави в особі Запорізької міської ради на належного відповідача Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 02.04.2013 року їх представник ОСОБА_4 звернувся до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області із заявою про державну реєстрацію за позивачами права власності на ремонтно- механічну майстерню літ.А., А-2, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 . Рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощиної Д.О. від 17.04.2013 р. № 1725049 у державній реєстрації права власності було відмовлено.

Вони звернулися з позовом у порядку адміністративного судочинства на неправомірну відмову в реєстрації нерухомого майна, який постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, задоволено частково.

Проте, як зазначали позивачі в позові, після набрання вказаним рішенням законної сили Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, а згодом і її правонаступники, ухилялися від його виконання, внаслідок чого вони звернулися до відділу виконавчої служби за примусовим виконанням судового рішення. У серпні 2016 року представником позивачів отримано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Бачурина О.В. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав № 28723110 від 14.03.2016 року.

19 жовтня 2016 року державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради прийнято рішення № 31925081 про відмову у державній реєстрації права власності.

Позивачі зазначали, що на момент подання ними у квітні 2013 року заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно були відсутні законні підстави для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію та для відмови у державній реєстрації. Разом з тим, внаслідок несвоєчасного розгляду заяви позивачів, а саме через 3 роки після її подання, відповідачем застосовані зміни у законодавстві, які на час подання заяви не діяли. Посилаючись на те, що внаслідок прийняття реєстратором протиправного рішення від 17.04.2013 р. № 1725049 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, вони були позбавлені вільно користуватися даним нерухомим майном , зокрема, здавати його в оренду, і тому були позбавлені можливості отримати 288 000,00 грн. орендної плати від здавання в оренду вказаного нерухомого майна Посилаючись на вказані обставини та на підставі ст.ст. 1166,1174 ЦК України, просили стягнути з відповідача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на їх користь суму грошової компенсації завданої шкоди у розмірі 288 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року вищевказаний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 по вищевказаній справі.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному конкретному випадку ті ж самі позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , посилаючись на ті ж самі обставини, які викладені по тексту позову до держави в особі Запорізької міської ради про стягнення грошової компенсації завданої шкоди, який був предметом судових розглядів Орджонікідзевським районним судом та Апеляційним судом Запорізької області, позиваючись до держави в особі Державної казначейської служби України, порушують питання про відшкодування ним моральної шкоди по 90 000 , 00 грн. кожній.

Отже, у вищевказаних судових рішеннях встановлені обставини щодо позивачів, які в сенсі частини четвертої статті 82 ЦПК України у цій справі доказуванню не підлягають.

Так, судовими рішеннями встановлені такі обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010 р., яке набрало законної сили 19.10.2010 р. задоволено позов ОСОБА_6 до ТОВ « Ремонтно-монтажне підприємство « Газоочистка» про визнання договору купівлі- продажу дійсним : визнано дійсним договір купівлі- продажу від 09.07.2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ « Ремонтно-монтажне підприємство « Газоочистка» про продаж ремонтно механічної майстерні, зазначеної на технічному плані літерами «А» і «А-2», загальною площею 968,7 кв.м., вартістю 4 100 грн., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Доручено ЗМБТІ зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості - ремонтно механічну майстерню, зазначену на технічному плані літерами «А» і «А-2», загальною площею 968,7 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 .

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощіної від 17.04.2013 р. № 1725049 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від імені позивачів, відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначене в рішенні суду нерухоме майно за суб`єктами ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 звернулися до Запорізького окружного адміністративного суду м. Запоріжжя з позовом до Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області Рощиної Д.О. про визнання неправомірним та скасування вказаного рішення від 17.04.2013 № 1725049.

Рух по вказаній адміністративній справі та судові рішення викладені на початку резолютивної частини цього рішення.

На час виконання вищевказаної постанови адміністративного суду той орган реєстрації, який вперше розглядав заяву позивачів був ліквідований без правонаступництва, а заяву № 674784 від 02.04.2013 р. розглядав інший орган, який визначений законодавством як реєстратор нерухомого майна Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департамента реєстраційних послуг Запорізької міської ради Бачурина О.Ю. від 19.10.2016 р. № 31925081 на підставі ст. 24 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 18,23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127, відмовлено у державній реєстрації права власності : приватна, спільна часткова, на ремонтно механічну майстерню, зазначену на технічному плані літерами «А» і «А-2», загальною площею 968,7 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Підставами для відмови у здійсненні реєстрації права власності стало те, що документи, які надані для державної реєстрації прав, не відповідають вимогам, встановленим Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншим нормативно правовим актам.

В рішенні державного реєстратора зазначено, що при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка подана ОСОБА_4 , як представником на підставі довіреності, встановлено, що в порушення вимог п. 1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 р., яка діяла на момент укладення договору купівлі- продажу № 3099 від 27.04.1999 р. між ВАТ « ЮЦМГО» та ТОВ « РМСП « Газоочистка», зазначений договір купівлі- продажу не було зареєстровано, що порушує вимоги законодавства, чинного на момент укладання цього договору.

Крім того, з поданих документів державний реєстратор не зміг встановити об`єкт нерухомого майна, права відносно якого переходять до заявників, оскільки з договору № 3099 від 27.04.1999 р., який у договорі від 09.06.2010 р. зазначено як підстава виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна у продавця ТОВ « РМСП « Газоочистка», вбачається, що його предметом є « будівля виробничої майстерні». Разом із тим, у заяві щодо реєстрації прав та їх обтяжень від 02.04.2013 р. заявником зазначено тип об`єкту « нежитлове приміщення», а у договорі від 09.06.2010 р. типом об`єкта зазначено « ремонтно- механічні майстерні».

Спірні правовідносини, які є предметом цього судового розгляду регулюються нормами статті 1167 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну (немайнову) шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1167 ЦК України доказуванню підлягає наявність : моральної ( немайнової) шкоди, протиправної дії ( бездіяльності), причинного зв`язку між діями ( бездіяльністю) і такою шкодою, вини.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Частина друга статті 1167 ЦК України містить вичерпний перелік випадків, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або юридичної особи, яка її завдала : 1) якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки ; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт ; в інших випадках, встановлених законом.

За таких випадків, згідно зі статтями 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином шкода, завдана внаслідок тривалого невиконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року по справі № 808/6589/13-а, не підпадає під дію частини другої статті 1167 ЦК України і повинна відшкодовуватись особою, яка завдала таку шкоду, за наявності її вини, а не за рахунок держави.

Відповідно до пункту 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 « Про судову практику в справах по відшкодування моральної ( немайнової) шкоди при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі.

Позивачами до участі в справі в якості відповідача залучено державу в особі Державної казначейської служби України, яка в сенсі наведених норм цивільного законодавства є неналежним відповідачем у цій справі.

Зі змісту статей 51, 175 ЦПК України, обов`язок визначати відповідача у справі покладено на позивача. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Якщо позивач не заявив клопотання про заміну на належного відповідача ( або залучення інших співвідповідачів), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Виходячи з коментарів до частини третьої статті 23 ЦК України ( Відшкодування моральної шкоди) тягар доказування наявності моральної шкоди покладається законодавцем на потерпілому сторону, тобто в даному випадку на позивачів.

Позивачами не доведений факт моральної ( немайнової) шкоди та інші складові , передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України.

Між тим, під час розгляду справи по суті судом ретельним чином були перевірені всі доводи позивачів, викладені ними по тексту уточненого позову в обґрунтування заявлених вимог.

Так, позивачів посилають на безпідставне, тривале невиконання рішення суду протягом 2013 2015 років.

Такі твердження позивачів судом до уваги не приймаються, оскільки вони є безпідставними, з огляду на таке.

З встановлених в суді обставин вбачається, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року набрала законної сили 25 вересня 2014 року.

18 грудня 2014 року представник позивачів ОСОБА_4 отримав в суді виконавчий лист по адміністративній справі № 808/6589/13-а, який пред`явив до виконавчої служби лише у вересні 2015 року.

Виконавче провадження було відкрито 28 вересня 2015 року.

Ухвалами суду від 05 січня 2016 року та 11 січня 20126 року у виконавчому провадженні було замінено його сторону.

21 липня 2016 року судом прийняте додаткове рішення по справі.

Вказані встановлені обставини свідчать про те, що фактично до 28 вересня 2015 року дати відкриття виконавчого провадження рішення суду не могло бути виконано у примусовому порядку. У добровільному порядку рішення не було виконано, оскільки відповідач - Реєстраційна служба скористалась своїм правом на оскарження рішення суду в апеляційному порядку.

Посилання позивачів по тексту позову про те, що реєстраційна служба у 2013 році прийняла протиправне рішення, також не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, з огляду на тке.

Як вбачається із вищезазначених судових рішень, протиправність дій державного реєстратора ОСОБА_7 полягала лише у не вмотивуванні своїх висновків щодо відмови в реєстрації нерухомого майна за позивачами, що є порушенням порядку розгляду заяви. Саму ж обґрунтованість чи необґрунтованість такої відмови адміністративні суди не аналізували. Так, в постанові адміністративного окружного суду зазначено, що реєстратор Рощина Д.А. в порушення вимог законодавства не обґрунтувала причину відмови та підставу для прийняття такого рішення, що унеможливлює оцінку судом існування таких підстав та обґрунтованості прийнятого рішення.

Вищенаведені встановлені в суді обставини, у сукупності з вищезазначеними нормами матеріального та процесуального права, свідчать про відсутність у суду підстав для задоволення позовних вимог позивачів.

Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України,статтями 1167,1173,1174 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( адреса : АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( адреса : АДРЕСА_2 ) до держави в особі Державної казначейської служби України ( адреса місцезнаходження : м. Київ, вул. Бастіонна,6) про відшкодування моральної шкоди,відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення буде складено 01 липня 2019 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

21.06.2019