КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/5533/2019 Головуючий в суді 1 інстанції - Шереметьєва Л.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кукурічко Людмила Іванівна, начальник Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко Людмила Іванівна, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду зі скаргою, в якій, з урахуванням уточнень, поданих у вересні 2018 року, просив:

-визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І. щодо залучення завідомо заінтересованих осіб до вчинення виконавчих дій за ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 8 травня 2015 року про надання дозволу на примусове проникнення до житла - приватного будинку АДРЕСА_1;

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І. щодо сприяння проникненню в приватну садибу та житовий будинок АДРЕСА_1 заінтересованим особам без згоди власника та представника боржника;

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І. по складанню акту від 03 грудня 2015 року про перешкоджання представником боржника примусовому виконанню рішення суду в частині опису й арешту майна;

- визнати недійсним складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І.акт державного виконавця від 03 грудня 2015 року про перешкоджання представником боржника примусовому виконанню рішення суду, а саме перешкоджання опису й арешту майна, та скасувати його.

В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що 03 грудня 2015 року державним виконавцем на підставі ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року було здійснено примусове проникнення до житла заявника ОСОБА_4 - будинку АДРЕСА_1, в якому останній володіє 1/10 частиною, співвласником якого являється ОСОБА_7.

Метою проникнення до житла було складання опису та арешту майна заявника, як боржника, в рамках зведеного виконавчого провадження №42501671 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в розмірі 46 170, 78 гр., ОСОБА_9 - 64 850, 00 гр. та 648. 50 гр., ПАТ «УкрСиббанк» - 1 916 897, 83 гр., а всього 2 028 567, 11 гр.

Державний виконавець, на думку скаржника, перевищив свої службові повноваження, запросивши бути присутніми під час проведення виконавчих дій невідому особу - ОСОБА_11, особисто заінтересовану особу - ОСОБА_10 та стягувачів ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Указані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який зареєстрований та проживає в будинку і є сином власника будинку ОСОБА_7, не були допущені до будинку, оскільки, з їх точки зору, вказані особи без дозволу власника та осіб, які там проживають, не мають входити на територію приватної садиби та будинку, оскільки порушують недоторканість житла.

Скаржник зазначав, що в ухвалі суду від 08 травня 2015 року про надання дозволу на проникнення до житла не зазначено, що до будинку боржника мають право примусово проникати поняті, залучені виконавцем.

З огляду на викладене, між зазначеними вище особами виник конфлікт, який після приїзду працівників поліції було врегульовано, а в якості понятого, замість ОСОБА_10, було запрошено представника орендаря будинку - ОСОБА_12

В подальшому, після складання акту опису та арешту майна, державним виконавцем був складений акт про перешкоджання ОСОБА_3 проведенню опису та арешту майна.

Останній, в свою чергу, вважає даний акт незаконним, таким, що порушує його права, як довірителя боржника, оскільки працівники поліції, які були викликані обома сторонами, не затримали його за винні дії, і складання цього акту суперечить вчиненим діям державного виконавця, а саме складеним актом опису та арешту майна.

Виходячи з цього, вважаючи дії державного виконавця неправомірними, ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено за безпідставністю вимог скарги.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, з посиланням на доводи скарги, які, на думку скаржника, не були належним чином враховані судом першої інстанції, просить указану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою вимоги скарги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися, у зв'язку з чим колегія суддів в силу положень ст. 372 ЦПК України провела розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у Солом'янському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києвіперебуває зведене виконавче провадження №42501671 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь: ОСОБА_8 в розмірі 46 170, 78 грн., ОСОБА_9 - 64 850, 00 грн. та 648. 50 грн., ПАТ «УкрСиббанк» - 1 916 897, 83 грн., а всього 2 028 567, 11 грн.

У зв'язку з ненаданням боржником доступу державного виконавця до його житла з метою здійснення опису та арешту майна останнього, 15 жовтня 2014 року державним виконавцем було направлено подання про притягнення заявника до кримінальної відповідальності.

Також, 06 травня 2015 року держаний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове входження до житла боржника.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року подання задоволено та надано дозвіл на примусове проникнення державного виконавця до приватного будинку АДРЕСА_1.

На виконання ухвали суду 03 грудня 2015 державним виконавцем здійснено примусове проникнення до житла боржника - будинку АДРЕСА_1.

Для проведення виконавчих дій державним виконавцем було залучено в якості понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Крім того, під час вчинення даних виконавчих дій були присутні стягувачі ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які, так само, як і понятий ОСОБА_10, не були допущені до приміщення представником боржника та сином власника будинку.

В зв'язку з цим державним виконавцем як понятий був залучений ОСОБА_12

За наслідками проведених виконавчих дій державним виконавцем був складений акт опису та арешту майна, який був підписаний понятими.

Указані обставини визнаються сторонами та не потребують доказування.

Крім того, державним виконавцем був складений акт про перешкоджання представником боржника - ОСОБА_3 примусовому виконанню рішення суду, а саме опису та арешту майна боржника, який підписаний понятими, в тому числі ОСОБА_12, із застереженням про те, що при перешкоджанні вчиненню державним виконавцем виконавчих дій з боку представника заявника присутнім не був.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник посилається на те, що він мав право не допускати стягувачів та ОСОБА_10 до приміщення належного боржникові, оскільки такі дії є порушенням недоторканості житла, а ухвалою суду дозвіл на примусове проникнення до житла було надано лише державному виконавцеві.

У зв'язку з викладеним, скаржник не вбачає підстав для складення відносно ОСОБА_3 акту про перешкоджання останнім вчиненню виконавчих дій.

Відмовляючи у задоволенні скарги у зв'язку з безпідставністю її вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, керувався наступним.

Так, відповідно до ст.ст.1 , 2 Закону України «Про виконаче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин(далі по тексту - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових сіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За змістом ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, воно було відкрито 14 січня 2014 року за заявою стягувача ОСОБА_14 на підставі виданого Солом»янським районним судом м.Києва виконавчого листа від 12 листопада 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний

виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків

розпочинає примусове виконання рішення.

В частині 2 ст.30 Закону зазначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи слідує, що у добровільному порядку боржником судові рішення не виконувалися, у зв'язку з чим державним виконавцем проводилися дії, спрямовані на примусове виконання судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в

інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або

юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частиною 1 ст.12 Закону визначено права та обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Сторони виконавчого провадження мають право, в тому числі, брати участь у провадженні виконавчих дій.

За змістом ст.ст. 7, 8, 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач як сторона виконавчого провадження, а понятий як учасник виконавчого провадження мають право брати участь у провадженні виконавчих дій, в тому числі, опису та арешту майна.

З огляду на те, що проникнення державного виконавця до житла з метою складання опису та арешту майна є виконавчими діями, стягувачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також поняті, залучені державним виконавцем, мали право брати участь у провадженні цих виконавчих дій, в тому числі при описі та арешті майна боржника.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинним на момент постановлення ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року законодавством не було встановлено обов'язку для суду зазначати в резолютивній частині судового рішення перелік усіх осіб, які можуть бути присутніми під час примусового проникнення до житла боржника.

Так, указаний документ спрямований виключно на забезпечення виконання судового рішення про стягнення заборгованості з боржника і надає дозвіл державному виконавцеві на вчинення певних виконавчих дій.

При цьому, вчинення таких дій без участі понятих в силу вимог Закону є неможливим.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.15 Закону присутність понятих є обов'язковою під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав безпідставним посилання заявника на те, що поняті та стягувачі не мали права бути присутніми при вчиненні виконавчих дій при складанні акту опису та арешту майна боржника, оскільки таке право стягувачам надано законом, а залучення понятих при виконавчих діях з опису та арешту майна є обов'язком державного виконавця.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону Як поняті можуть бути запрошені будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у провадженні виконавчих дій і не пов'язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв'язками, підлеглістю чи підконтрольністю. Кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути менше двох.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що будь-яких даних про те, що державний виконавець володіла інформацією про участь ОСОБА_10 у кримінальному провадженні щодо заявника та його заінтересованість у провадженні виконавчих дій, суду не надано, а тому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів скаржника в цій частині.

Крім того, указана особа не приймала участі у виконавчих діях, а до їх вчинення в якості понятого був залучений ОСОБА_12, кандидатура якого була запропонована стороною боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при проникненні до житла державний виконавець діяв на підставі судового рішення, участь стягувачів при вчиненні виконавчих дій гарантована законом,а залучення понятих є обов'язком державного виконавця, а тому безпідставними є посилання заявника на порушення гарантованої йому законом та Конституцією України недоторканості житла, оскільки знаходження вказаних осіб у житлі боржника при вчиненні виконавчих дій нерозривно пов'язане з реалізацією процесуальних прав цих осіб щодо участі у виконавчих діях, тобто їх присутність у його житлі, як боржника, відповідає вимогам закону та Конституції України.

Відповідно до ч.ч.6 та 7 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що дії представника заявника при вчиненні виконавчих дій на виконання ухвали суду про надання дозволу на проникнення до житла боржника не відповідали вимогам закону, перешкоджали вчиненню державним виконавцем дій, направлених на виконання рішення суду, а тому суд вважає правомірними дії державного виконавця при складанні акту від 03 грудня 2015 року про перешкоджання представником боржника в виконавчому провадженні.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що дана скарга підписана і подана ОСОБА_3 не у своїх інтересах, а в якості представника ОСОБА_4.

Таким чином, права ОСОБА_4 не були та не могли бути порушені шляхом складання акту про порушення відносно ОСОБА_3, а тому не підлягають захисту.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції, з висновками якого у повному обсязі погоджується колегія суддів, обґрунтовано зазначив про законність дій державного виконавця, відповідність їх вимогам закону та відсутність підстав для задоволення даної скарги.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення, а ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді