П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12339/18

Провадження № 22-ц/4815/383/19

м. Рівне

Справа №569/12339/18

Провадження №22-ц/4815/383/19

Головуючий у Рівненському міському

суді: Тимощук О.Я.

Місце і дата ухвалення рішення суду

(повним текстом): 26.11.2018 у м. Рівне

Рівненської області;

Час ухвалення рішення суду: не зазначено.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 26.11.2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів. Мотивуючи позов, вказувалося про те, що від шлюбних відносин сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4. 12 березня 2012 року шлюб між ними розірвано.

Рішенням Рівненського міського суду від 21 травня 2013 року стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 500 гривень щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття. Однак 21 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_3 розмір стягуваних аліментів зменшено з 500 гривень до 300 гривень щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття.

Вважає, що розмір стягуваних аліментів повинен бути змінений, оскільки наявні для цього підстави. Зокрема, позивач не працює, постійно здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, жодного доходу не отримує. Син ОСОБА_4 проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Він є інвалідом з діагнозом: "Легка розумова відсталість з загальним недорозвитком мовлення на фоні мікроцефалії спастичним тетрапарезом". За положеннями індивідуальної програми реабілітації дитина потребує медичної реабілітації, психолого-педагогічної реабілітації, ортопедичного взуття, відвідування ДЗ "Пагінець", РЦ "Будинок дитини", НРЦ "Особлива дитина". Тобто дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, з огляду на що збільшуються потреби в навчанні, розвитку тощо.

Просила збільшити розмір аліментів, що призначений рішенням Рівненського міського суду від 21 лютого 2014 року, та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду від 26 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Рівненського міського суду від 21 лютого 2014 року в розмірі 500 гривень щомісячно та стягувати, починаючи з дня набрання рішенням законної сили зі ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В частині позову про стягнення аліментів, починаючи з дня пред'явлення його до суду, ОСОБА_2 відмовлено.

На рішення суду відповідачем апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, що фактично полягають у невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом тих обставин, що рішенням Рівненського міського суду від 21 лютого 2014 року вже було зменшено розмір стягуваних аліментів на підставі рішення цього ж суду від 21 травня 2013 року з 500 гривень до 300 гривень. Заборгованість за аліментами відсутня. При цьому зазначав, що його сукупний заробіток з червня по жовтень 2018 року складав 13 273, 31 гривень, тобто по 3 723 гривні щомісяця.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу з іншою жінкою - ОСОБА_6 у них народилася дитина - син ОСОБА_7. Покликався на норми ст.ст. 141, 181, 182 і 192 СК України і вважав, що з урахуванням отримуваного доходу та факту перебування на його утриманні дружини і малолітнього сина визначений оскаржуваним рішенням розмір аліментів є неприйнятним для відповідача і ставить у вкрай скрутне матеріальне становище. Тобто підстав для збільшення оспорюваного розміру аліментів не вбачав.

З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про визначення розміру аліментів, стягуваних з нього на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 500 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з'ясовано судом з відповідного свідоцтва серії НОМЕР_2, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, і ця обставина не заперечується сторонами, ІНФОРМАЦІЯ_1 року від шлюбних відносин між ними народилася дитина - син ОСОБА_4.

12 березня 2012 року шлюб між позивачем і ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду.

Згодом, рішенням Рівненського міського суду від 21 травня 2013 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього малолітнього сина аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 25 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Між тим, рішенням цього ж суду від 21 лютого 2014 року зменшено розмір стягуваних за попереднім рішенням суду аліментів на утримання сина ОСОБА_4 з 500 гривень до 300 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вважаючи достатніми та переконливими наявність обставин як підстав для зміни розміру аліментів на утримання дитини, у липні 2018 року в суд звернулася позивач, вимагаючи його збільшення і стягуючи з ОСОБА_3 на її користь, визначивши розмір у 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних відносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши із відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття.

Відмовлено позивачу в частині початку перебігу стягнення аліментів, оскільки аліменти зі зміненим розміром стягуються з дня набрання судовим рішенням про це законної сили.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів ураховує, що на час вирішення справи і ухвалення оскаржуваного рішення судом діяла (і продовжує діяти) норма ст. 182 СК України в редакції згідно з Законом України №2475-VІІІ від 03.07.2018.

Частина друга цієї статті передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім того, судом обґрунтовано враховано ті обставини, що на підставі медичного висновку №13 від 09.03.2017 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною - інвалідом, маючи діагноз "Легка розумова відсталість із загальним недорозвитком мовлення на фоні мікроцефалії спастичним тетрапарезом". Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда №12 від 09.03.2017 він потребує медичної реабілітації, психолого-педагогічної реабілітації, ортопедичного взуття, відвідування ДЗ "Пагінець", РЦ "Будинок дитини", НРЦ "Особлива дитина", що потребує постійних витрат.

Отже, очевидно, що розмір стягуваних аліментів на утримання малолітньої дитини, згідно з рішенням Рівненського міського суду від 21 лютого 2014 року - 300 гривень щомісяця до досягнення повноліття, на час розв'язання спору про аліментні зобов'язання є недостатнім. Тому обґрунтовано вимагається його збільшення як за обставинами справи, так і на підставі вимог закону.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність заборгованості за аліментами та про недостатність отримуваних доходів задля сплати того розміру, який вимагає позивач, то вони на увагу не заслуговують. Так, відповідач є фізично здоровим молодим чоловіком, працездатним і працюючим, а тому він має об'єктивну можливість сплачувати 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4.

При цьому судом правильно звернуто увагу на те, що інтереси малолітнього сина при сплаті і визначенні розміру аліментів є важливішими за інші обставини, в т.ч. і за обставини, пов'язані з виконанням платником аліментів своїх зобов'язань, адже одним із законодавчих пріоритетів є регулювання сімейних відносин з їх максимально можливим урахуванням. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Таким самим чином спростовуються й аргументи заявника про наявність на утриманні дитини від іншого шлюбу, що ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище.

Норми частини першої ст. 4 ЦПК України вказують про право кожної особи звернутися до суду в порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права малолітньої дитини, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Понесені відповідачем судові витрати в силу положень ст. 141 ЦПК України поверненню на його користь не підлягають, позаяк його апеляційну скаргу відхилено.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 26 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М.Ковальчук