ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2778/19 Справа № 214/4592/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач (по первісному позову і відповідач по зустрічному) - ОСОБА_1,

відповідач (по первісному позову і позивач по зустрічному позову) -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Амельчишина Олега Валерійовича на рішення Саксаганськогог районного суду м.Кривого Рогу від 23 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Хомініч С.В. у місті Кривому Розі, повне судове рішення складено 23 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у серпні 2016 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів згідно виконавчого листа Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу №2/214/1654/13 від 13.01.2015, у період з березня 2013 року по грудень 2015 року включно, у розмірі 6710,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 25.02.1994 по 28.07.2014, вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2013 з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх доньок до досягнення дітьми повноліття.

На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист від 13.01.2015 з терміном пред'явлення його до виконання на протязі всього терміну на який присуджено аліменти.

Станом на 01.01.2016 заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 20679,38 грн.

З наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів видно, що розмір неустойки складає 6710 грн. 15 коп., який вона просила стягнути з відповідача.

20.12.2016 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам в сумі 14265,12 грн, за період з березня 2013 року по січень 2015 року включно.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2013 з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їх двох доньок у розмірі 1/3 частини від його заробітку.

Вказане рішення набрало законної сили 09.09.2013. На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист від 13.01.2015 з терміном пред'явлення його до виконання на протязі всього терміну на який присуджено аліменти.

19.01.2015 державним виконавцем Саксаганського ВДВС КМУЮ відкрито виконавче провадження №46090376.

Під час розгляду справи він присутній не був. Вказане рішення отримав 10.02.2015, а копію виконавчого листа та постанову про відкриття виконавчого провадження 11.02.2015. Вважає, що його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає, оскільки ОСОБА_1 тривалий час, аж до 19.01.2015 навмисно не повідомила його про подання нею до суду позову по стягнення аліментів, не подавала виконавчий лист до примусового виконання без поважних причин, що свідчить про те, що аліменти на утримання дітей їй не були потрібні у цей період. Ця обставина є суттєвою, оскільки в разі, якщо він був би обізнаний про подання позову, то не допустив би виникнення заборгованості.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року позовні вимоги за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на дитину, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів згідно виконавчого листа Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області №2/214/1654/13 від 13.01.2015, у період з березня 2013 року по грудень 2015 року включно, у розмірі 6097 гривень 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. в доход держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, відмовлено.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для пред'явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Амельчишин О.В., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити, звільнивши ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам на суму 14265,12 грн. за період з березня 2013 року по січень 2015 року включно.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник відповідача Амельчишин О.В. зазначає, що відповідачу не було відомо про прийняття рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньок, оскільки він не отримував жодної повістки із суду, а про прийняте рішення йому стало відомо лише 10 лютого 2015 року, що свідчить про поважність причин з яких утворилася заборгованість по аліментам.

Апелянт наголошує на тому, що позивач тривалий час до 19 січня 2015 року навмисно не повідомила відповідача ОСОБА_2 про подання нею позову про стягнення аліментів, навмисно не вказала в позовній заяві засоби зв'язку відповідача і його правильну адресу місця мешкання, не подавала без поважних причин виконавчий лист до примусового виконання, що вказує на те, що в певний період часу аліменти на утримання дітей їй не були потрібні. За таких обставин, на січень 2015 року без вини відповідача виникла заборгованість по аліментам. Також, представник відповідача вказує на те, що, відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 197 СК. Окрім того, апелянт вважає, що повідінка позивача, яка призвела до виникнення заборгованості по аліментам є недобросовісною і була направлена на штучне створення умов для виникнення заборгованості по сплаті аліментів та можливості подання до суду позову про стягнення пені за просрочення сплати аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних та зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що з 25.02.1994 сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований в Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби КМУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №78 (а.с.8).

Сторони мають двох доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6, серії НОМЕР_1 (а.с.7), виконавчим листом по справі №214/1935/13-ц (2/214/1654/13) (а.с. 9), та визнавалося сторонами.

28.07.2014 рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області по цивільній справі №214/4686/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Рішення набрало законної сили 08.08.2014 (а.с. 8).

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2013 у цивільній справі №№214/1935/13-ц (2/214/1654/13) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18.03.2013. Рішення набрало законної сили 09.09.2013. На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист (а.с. 9).

Відповідно до довідки-розрахунку з Саксаганського відділу ДВС м.Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість по аліментам ОСОБА_2 згідно листа №2/214/1654/13 від 13.01.2015 станом на 01.01.2016 складає 20679,38 грн. (а.с.10).

Відповідно до довідки-розрахунку з Саксаганського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість по аліментам ОСОБА_2 згідно листа №2/214/1654/13 від 13.01.2015 станом на 01.02.2016 складає 20033,32 грн. (а.с.42).

Відповідно до довідки-розрахунку з Саксаганського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість по аліментам ОСОБА_2 згідно листа №2/214/1654/13 від 13.01.2015 станом на 16.10.2018 складає 15460,20 грн. (а.с. 111).

Відповідно до довідки-розрахунку з Саксаганського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість по аліментам ОСОБА_2 згідно листа №2/214/1654/13 від 13.01.2015 станом на 01.09.2018 складає 19798,44 грн. (а.с.112).

Як видно з дублікату чека від 23.10.2018 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 сплатив 14.10.2018 - 4321,61 грн в рахунок погашення заборгованості за період з березня 2015 року по жовтень 2018 року на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 113).

Суд встановив, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів з березня 2013 року по грудень 2015 року включно. Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені саме за вказаний період. З березня 2015 року відповідач почав сплачувати аліменти, однак в меншому розмірі ніж нараховано державним виконавцем. З лютого 2016 року відповідач щомісячно сплачував аліменти в більшому розмірі ніж нараховано за місяць, та відповідно частково погашав заборгованість. Однак платежів на сплату аліментів за період з березня 2013 року по лютий 2015 року не вносив.

З проведеного позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів видно, що розмір неустойки за період з 01.03.2013 по 01.01.2016 складає 6710 грн. 55 коп.

01.02.2016 державним виконавцем Саксаганського ВДВС Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області проведено розрахунок розміру заборгованості за виконавчим листом №2/214/1654/13, виданим Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 13.01.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок, згідно з яким обчислено заборгованість за аліментами ОСОБА_2 за період з 01 березня 2013 року по 1 лютого 2016 року в розмірі 20033 грн. 32 коп. (а.с. 42).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом керувався нормами статей 180, 195, 196, 197 СК України, 546, 549, 551 ЦК України, й виходив з того, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, якій аліменти не сплачував, поважних причин неможливості сплати аліментів не навів, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог за зустрічним позовом, суд не знайшов підстав для їх задоволення, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України обставин для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст.195 СК України (чинної на час спірних правовідносин), заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначаються виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку, який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Відповідно до ст.196 СК України (чинної на час спірних правовідносин), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а частиною 3 даної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст.4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти.

Згідно ст.197 СК України (в редакції Закону №1404-VIII від 02.06.2016), з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зі змісту вказаної норми матеріального права видно, що повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст.ст.12, 61 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Так, з матеріалів справи видно, що рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2013 у цивільній справі №№214/1935/13-ц (2/214/1654/13) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18.03.2013 (а.с. 9).

Також, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист у цивільній справі №№214/1935/13-ц (2/214/1654/13) видано 13 січня 2015 року (а.с.9-зворот).

Відповідно до виданої державним виконавцем Замараєвою І.Ю. розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 згідно виконавчого листа № 2/214/1654/13, виданого 13.01.2015 за період з березня місяця 2013 року по грудень місяць 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 20679,38 грн. (а.с.10.).

Слід зазначити, що матеріали справи також містять 2 розрахунки заборгованості ОСОБА_2 по аліментам видані іншим державним виконавцем Пікаловою Я.О. (а.с.111) за період з березня місяця 2013 року по жовтень 2018 року яка становить - 15460,20 грн., та розрахунок заборгованості за період з березня місяця 2013 року по серпень 2018 року на суму 19798,44 грн. (а.с.112), які різняться від першого розрахунку, зробленого державним виконавцем Замараєвою І.Ю., який був доданий позивачем ОСОБА_1 до позову.

Різниця полягає в тому, що у першому розрахунку заборгованості у відомостях за 2015 рік, починаючи з січня місяця по грудень місяць, відсутні відомості про сплату відповідачем аліментів, починаючи з березня 2015 року, які наявні у двох розрахунках заборгованості державного виконавця Пікалової Я.О., в яких відображено, що починаючи з березня 2015 року, відповідач здійснюв сплату аліментів по 200 грн. в місяць, тобто сплатив за цей період 2000 грн., що також відображено в копії розрахунку державного виконавця Замараєвої І.Ю., доданого відповідачем до копії позову (а.с.42).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що починаючи з моменту подання позивачем у січні 2015 року виконавчого листа у Саксаганський ВДВС і відкриття виконавчого провадження, відповідач почав сплачувати аліменти.

Зокрема з розрахунків заборгованості державного виконавця Пікалової Я.О. вбачається, що у 2015 році, ОСОБА_2 сплатив - 2000 грн.; у 2016 році - 8800 грн., у 2017 році -12442,21 грн.; у 2018 році з січня місяця по жовтень місяць - 16753,81 грн. (а.с.111-112).

Наведене вказує на те, що після того, як відповідачу після відкриття виконавчого провадження у січні 2015 року стало відомо про стягнення з нього аліментів на двоїх дітей, останній почав їх сплачувати жомісячно, що підтверджено розрахунками заборгованості, тоді, як матеріали справи не містять жодного доказу тому, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у липні 2013 року, позивач отримала в суді виконавчий лист і передала його на примусове виконання до державної виконавчої служби, однак виконавчий лист був утрачений, або існували інші причини з яких позивач не зверталася до суду за одержанням виконавчого листа, оскільки у неї була домовленість з відповідачем щодо сплати ним аліментів добровільно, тощо, тобто позивачем не надано доказів виникнення заборгованості з вини відповідача.

Як роз'яснено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Колегія суддів вважає, що заборгованість по аліментам у відповідача ОСОБА_2 утворилася з незалежних від нього причин, а саме необізнаності щодо того, що рішенням суду з нього у липні 2013 року було стягнуто аліменти, доказів зворотньому позивач не надала, тоді, як представником відповідача заявлялось клопотання про витребування справи про стягнення аліментів, про витребування виконавчого провадження, яке було задоволено частково, в частині витребування виконавчого провадження, проте з матеріалів справи не видно, що суд отримав виконавче провадження, вивчив його, дослідив в судовому засіданні, не послався на цей доказ і в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вина відповідача у виникненні заборгованності по аліментам, позивачем не доведена, відсутність вини відповідача підтверджується, крім його пояснень, також розрахунками заборгованості по аліментам. Зібрані докази, а також пояснення відповідача в судовому засіданні, свідчать про те, що відповідач з лютого 2015 року дізнався про рішення про стягнення з нього аліментів, отримавши 11.02.2015 постанову про відкриття виконавчого провадження, з березня 2015 року став платити аліменти і погашати заборгованість, а відтак відсутні підстави для застосування ст.196 СК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів вважає, що незважаючи на те, що позивач і відповідач рзірвали шлюб і стали проживать окремо, це не знімає з відповідача як батька дітей обов'язок утримувати дитей до досягнення ними повноліття.

Доказів тому, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання доньок, суду не надано, а отже, відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача і вважає, що, відповідно ст.376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за просрочення сплати аліментів на дитину. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Амельчишина Олега Валерійовича задовольнити частково.

Скасувати рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за просрочення сплати аліментів на дитину та ухвалити у цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені її позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за просрочення сплати аліментів на дитину.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняттяі касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: