"21" жовтня 2019 р. Справа № 363/993/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

представник заявника ОСОБА_1 ,

представника ДВС Матвієнка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області, ОСОБА_3 ,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, обґрунтовуючи її тим, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.03.2014 року його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього на підставі виконавчого листа № 2-5406 від 10.11.2010 року виданого Старокостянтинівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 25 601 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, та № 2-135-2011 виданий Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 26 518,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 210 000 грн. Вказує, що на даний час він не ухиляється від виконання зобов`язань які покладено на нього судом, він поступово погашає борг перед ОСОБА_3 , з його пенсії кожного місяця відраховується 20% на погашення боргу в сумі 1 642,20 грн. Крім того, 30.12.2016 року виконавчий лист № 2-5406 від 10.11.2010 року виданий Старокостянтинівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 25 601 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди у відділі ДВС Вишгородського РУЮ відсутній.

Враховуючи викладене, просить суд скасувати тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України накладене на ОСОБА_2 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.03.2014 року.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 вимоги, викладені в заяві підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Вишгородського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Матвієнко В.В. в судовому засіданні заперечував у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України та просив відмовити в її задоволенні.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника заявника та представника відділу державної виконавчої служби, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.03.2014 року тимчасово обмежено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України (а.с. 17-18).

Підставою обмеження заявника у праві виїзду стало те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції знаходяться виконавчі листи № 2-5406 від 10.11.2010 року виданого Старокостянтинівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 25 601 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, та № 2-135-2011 виданий Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 26 518,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 210 000 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 та частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у відділі державної виконавчої служби виконавче провадження відносно ОСОБА_2 про стягнення на користь ОСОБА_4 25 601 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, на даний час відсутнє. Постановою державного виконавця від 30.12.2016 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувану.

18.07.2019 року головним державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчун Т.С. винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника. Таким чином з ОСОБА_2 щомісяця відраховується 20% від його пенсії в сумі 1 642,20 грн. на погашення боргу, що підтверджується відомостями про відрахування виданого Головним управлінням у Київській області Пенсійного фонду України від 20.09.2019 року.

Суд приймає до уваги доводи заявника, що він не ухиляється від виконання рішення суду, інших доходів або майна на яке можна було б звернути стягнення на погашення боргу і таким чином пришвидшити виплату боргу, у боржника немає.

Згідно частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частиною 4 статті 10 ЦКП України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Суд зазначає, що чинним національним законодавством не встановлено строку дії обмежень, що суперечить стандартам щодо права на свободу пересування, а тому з урахуванням приведеної практики Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку, що таке тривале обмеження особи у праві виїзду за кордон є недоцільним, непропорційним і таким, що порушує права людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Отже, враховуючи тривалість обмеження права заявника на виїзд за межі України, яке діє з березня 2014 року по теперішній час, відсутність на виконанні виконавчих документів про стягнення боргу по виконавчому листу № 2-5406 від 10.11.2010 року, а також відсутність намірів ухилятися від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 є вмотивованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзді за межі України накладене на ОСОБА_2 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06 березня 2014 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Д. Рудюк