Справа № 720/345/19
Провадження № 2/720/351/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Постолатія К.Р.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в спільному сумісному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в спільному сумісному майні подружжя, посилаючись на те, що 08 травня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Тарасовецька, № 16 в с. Тарасівці Новоселицького району. Спадщину після його смерті як спадкоємець за законом першої черги своєчасно прийняла його дружина ОСОБА_2. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування по закону на 1/2 частку спадкового домоволодіння та визначити їй 1/2 частку домоволодіння в спільному сумісному майні подружжя.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району № 3943 від 14 грудня 2018 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Тарасовецька, № 16 в с. Тарасівці Новоселицького району відносилося до категорії робочих дворів головою якого був ОСОБА_4.

До 1990 року дане домоволодіння відносилося до дворів колгоспного типу, в якому була зареєстрована ОСОБА_5, яка померла 12 квітня 1990 року, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району № 389 від 18 лютого 2019 року.

Ще за життя ОСОБА_5 у домоволодінні стали проживати подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, після їх одруження у 1978 році, які станом на 1990 рік вже були зареєстровані в господарстві.

Житлові будинки вказаного домоволодіння побудовані до 1991 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в ОСОБА_3 сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння.

Згідно записів погосподарської книги сільської ради земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,50 га знаходилась у користуванні ОСОБА_4, 0,25 га з яких була надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району № 3945 від 14 грудня 2018 року.

На час завершення будівництва у 1990 році згідно діючого на той час законодавства не потрібно було реєструвати житловий будинок у сільській місцевості в органах БТІ.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обовязковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано подружжям ОСОБА_4 відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції 1969 року, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім окремих речей кожного з подружжя.

З свідоцтва про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вбачається, що вони уклали свій шлюб 22 жовтня 1978 року.

Зважаючи на те, що спірне домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за ОСОБА_4 на час коли останній перебував у шлюбі з ОСОБА_2, то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.

Після смерті 08 травня 2016 року ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_2 своєчасно прийняла спадщину після смерті свого чоловіка як спадкоємець за законом 1 черги, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району № 3942 від 14 грудня 2018 року.

Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились.

Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті свого чоловіка та своєчасно прийняла спадщину, інші спадкоємці спадщину не прийняли, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов слід задовольнити та визнати за позивачем ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування.

Окрім цього, позивачу не визначена частка в спільному сумісному майні подружжя, що збереглися на теперішній час, що унеможливлює отримання нею свідоцтв про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні.

При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачем 1/2 частки у вказаному домоволодінні, як її частку у спільному сумісному майні, що збереглося на теперішній час.

У звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 2249 гривень.

На підставі ст.ст. 16, 328, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по вул. Тарасовецька, № 16 в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області та складається з житлового будинку літера «А», житлового будинку літера «Б», гаражу літера «В», літньої кухні літера «Г», навісу літера «Д», сараю літера «Е», вбиральні літера «Є», огорожі № 1-2, вигрібної ями № 3, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4

Визначити ОСОБА_2 право на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по вул. Тарасовецька, № 16 в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області та складається з житлового будинку літера «А», житлового будинку літера «Б», гаражу літера «В», літньої кухні літера «Г», навісу літера «Д», сараю літера «Е», вбиральні літера «Є», огорожі № 1-2, вигрібної ями № 3, як її власну частку в спільному сумісному майні подружжя.

У звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 2249 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ляху Г.О.