САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/895/19
4-с/206/14/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуу залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2, стягувач ОСОБА_3,

за участю

представника скаржника ОСОБА_4

встановив:

08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить зобов'язати державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 зарахувати 5000,00 гривень, перераховані ним 17.10.2017 року на рахунок ОСОБА_3 відкритий в АТ «КБ «Приватбанк» з призначенням платежу «Аліменти на утримання дитини». 1500,00 гривень, перераховані ним 21.11.2017 року на рахунок ОСОБА_3 відкритий в АТ «КБ «Приватбанк» з призначенням платежу «Аліменти на утримання дитини». 2000,00 гривень, перераховані ним 21.03.2018 року па рахунок ОСОБА_3 відкритий в АТ «КБ «Приватбанк» з призначенням платежу «Аліменти на утримання дитини», як аліменти, сплачені стягувачу за виконавчим провадженням ВП № 56675332. Зобов'язати державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 скасувати постанову про арешт майна боржника від 03.10.2018 р. по виконавчому провадженню № 56675332 (а.с.1-4, 39-42).

В обґрунтування вимог скарги скаржник посилається на те, що на підставі виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2018 р. по справі № 206/6225/17, з нього на користь ОСОБА_3 па утримання їх малолітньої дитини. ОСОБА_5, було присуджено аліменти, після чого було відкрито виконавче провадження № 56675332 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2018р. Після відкриття виконавчого провадження, ним своєчасно через розрахункові рахунки Індустріального відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області сплачувались аліменти, починаючи з моменту ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2018р. Окрім цього, ним в добровільному порядку були сплачені аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, на розрахунковий рахунок колишньої дружини, ОСОБА_3, про що свідчить відповідні платіжні доручення з 17.10.2017 р. в розмірі 15333,30 грн. 03.10.2018р. державним виконавцем протиправно було винесено постанову про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 56675332, в якій було зазначене про те, що нібито він має заборгованість по сплаті аліментів протягом трьох місяців, що не відповідає дійсності. Будучі обізнаним про наміри його колишньої дружини ОСОБА_3 звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів він в добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження, перераховував на картковий рахунок ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки (із призначенням платежу - аліменти). Після відкриття виконавчого провадження він надав державному виконавцю квитанції про сплату аліментів 5000,00грн. від 17.10.2017р., 1500,00грн. від 21.12.2017 р., 2000,00грн. від 21.03.2018р. Дані квитанції були долучені до матеріалів виконавчого провадження. В подальшому аліменти ним сплачувались на депозитний рахунок Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Проте, з незрозумілих причин, без повідомлення його, як боржника державним виконавцем сплачені ним на особовий рахунок стягувача аліменти не були зараховані, внаслідок чого станом на 30.09.2018 року, було штучно створено заборгованість, розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці і вже 03.10.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника і відомості відносно нього були внесені до Єдиного реєстру боржників. Отримавши постанову про арешт майна боржника, він одразу ж перерахував на депозитний рахунок відділу виконавчої служби безпідставно нараховану заборгованість. В подальшому він звернувся до державного виконавця із письмовою заявою про проведення перерахунку сплачених ним аліментів і зарахуванням перерахованих ним в добровільному порядку на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 8 500,00 гривень із призначенням платежу аліменти, як аліментів сплачених на утримання доньки ОСОБА_5 і зняття арешту з належного йому майна, як накладеного помилково. Відповідно до листа № 1639 від 31.01.2019 року йому було відмовлено у зарахуванні зазначених коштів, як аліментів, в зв'язку із тим, що «стягувачем було надано реквізити для перерахування коштів стягнутих з боржника. Боржником же кошти були перераховані на інші банківські реквізити». Також і з тих же підстав арешт з належного йому майна не був скасований. Вважає такі дії державного виконавця неправомірними оскільки державному виконавцю було достеменно відомо, що грошові копни він перераховував безпосередньо на розрахунковий рахунок стягувача - ОСОБА_3, призначення платежу аліменти на утримання ОСОБА_5, перераховані ним гроші надійшли на рахунок ОСОБА_3 і вона, як стягувач, отримала змогу розпоряджатися перерахованими грошовими коштами. Повідомлення стягувачем про необхідність перерахування аліментів на інший розрахунковий рахунок не є підставою для незарахування добровільно перерахованих аліментів на відомий йому і дійсно належний стягувачу розрахунковий рахунок, як аліменти. Таким чином державним виконавцем було прийняте протиправне рішення. Такими діями були порушені його майнові права.

Представник скаржника ОСОБА_6 в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви та просив задовольнити з підстав викладених у скарзі.

Державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 в судове засідання не зьявилася наддала належним чином завірену копію виконавчого провадження та просила скаргу розглядати за її відсутності (а.с.77).

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не зьявилася, повідомлялася належним чином, згідно вимог ЦПК України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду

Отже, враховуючи, що стягувач, державний виконавець, будучи належним чином повідомлені про судове засідання не зявилися, то суд відповідно до вищевикладених вимог закону незалежно від причин неявки розглядає справу за їх відсутності.

Так, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

11 лютого 2019 року ухвалою судді дану скаргу залишено без руху.

21 лютого 2019 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, в звязку з чим 22 лютого 2019 року скаргу призначено до розгляду на 01 березня 2019р.

01 березня 2019 року розгляд скарги було відкладено на 20.03.2019р., оскільки не надійшли матеріали виконавчого провадження.

18 березня 2019 року від державного виконавця Михайленко Ю.В. надійшла завірена копія виконавчого провадження і заява про розгляд скарги за її відсутності.

20 березня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Встановлено, що 29 травня 2018 року Самарським районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчий лист № 206/6225/17 від 10 січня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20 листопада 2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6).

02 липня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 56675332) з примусового виконання виконавчого листа № 206/6225817 виданого Самарським районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 аліментів (а.с.45-7-8).

03 жовтня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 прийнято постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1, оскільки у боржника наявна заборгованість по сплаті аліментів понад 3 місяці, сума якої перевищує суму відповідних платежів за 3 місяці (а.с.9-10).

ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_3 в АТ КБ «Приватбанк», призначення платежів аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 17.10.2017 року перерахував 5000,00грн., 21.12.2017р. перерахував 1500,00грн., 21.03.2018р. перерахував 2000,00грн., що підтверджується квитанціями (а.с.15-17).

ОСОБА_1 на рахунок Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра, призначення платежів аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 26.07.2018 року перерахував 3833,00грн., 01.08.2018р. перерахував 1000,30грн., 04.09.2018р. перерахував 1000,00грн., 02.10.2018р. 1000,00грн., 13.10.2018р. 1000,00грн., 17.10.2018р. 3569,00грн., 05.11.2018р. 1003,00грн., 03.12.2018р. 1000,00грн., 09.01.2019р. 1000,00грн., 05.02.2019р. 1050,00грн., що підтверджується квитанціями (а.с.18-27).

З довідки Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 17.10.2018 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5: 17.10.2017р. 5000,00грн., 21.12.2017р. 1500,00грн., 21.03.2018р. (за січень, лютий 2018р.) 2000,00грн. (а.с.29).

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, в якій просив зарахувати всі перераховані ним на банківський рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в період з 17.10.2017р. по 01.07.2018р. із призначенням платежу «аліменти на утримання дитини», як аліменти сплачені боржником за виконавчим провадженням № 56675332. Провести перерахунок суми сплачених аліментів. Скасувати постанову про арешт майна боржника від 03.10.2018р. (а.с.30-31).

31 січня 2019 року за № 1639 державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 на його заяву від 27.12.2018р., що станом на момент відкриття виконавчого провадження державним виконавцем нараховано заборгованість у розмірі 8333,30грн.. Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження до відділу зявився боржник та надав квитанції про сплату аліментів: 17.10.2017р. 5000,00грн., 21.12.2017р. 1500,00грн., 21.03.2018р. 2000,00грн., про те у державного виконавця відсутні підстави для зарахування цих платежів, як аліментів у звязку з тим, що стягувачем було надано реквізити для перерахування коштів стягнутих з боржника. Боржником перераховані кошти на інші банківські реквізити. В серпні боржником сплачено аліменти у розмірі 5764,30грн. на рахунок Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра. Станом на 30.09.2018р. у боржника була наявна заборгованість у розмірі 4569,00грн., тому 03.10.2018р., державним виконавцем внесено відомості до Єдиного державного реєстру боржників та винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. 25.10.2018р. на рахунок стягувача було перераховано 4569,00грн. боргу та 1000,00грн. щомісячного платежу. Станом на 30.10.2018р. заборгованість відсутня. 25.10.2018р. державним виконавцем було винесено постанову скасування заходів примусового виконання рішень, а саме виключено ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Проте підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, оскільки згідно відповіді ДФС і ПФУ у боржника відсутній офіційний заробіток (а.с.32-33). Зазначені відомості також підтверджуються наданими копіями матеріалів виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчого провадження видно, що у червні 2018 року представник ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_7 звернувся з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 29 травня 2018 року Самарським районним судом міста Дніпропетровська, просив перераховувати аліментні платежі на рахунок 9100 в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.136). 10.10.2018 року представником стягувача ОСОБА_3, адвокатом ОСОБА_7 подано до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заяву, в якій просять стягнуті кошти перераховувати на рахунок 238822 в АТ КБ «Привадбанк» (а.с.95-96).

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до змісту ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Тому, державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такого ж висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2018 року справа № 520/17779/14-ц, провадження № 61-1082 св 17.

Крім цього в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Частиною 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У відповідності до п. 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Стаття 71 Закону визначає порядок стягнення аліментних платежів з боржника. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті Закону, за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

Тобто, стягнення на майно можливе лише у випадку наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці.

Судом встановлено, що боржником добровільно було сплачено на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ще до предявлення виконавчого листа до виконання, а саме 17.10.2017 року у розмірі 5000,00грн., 21.12.2017р. у розмірі 1500,00грн., 21.03.2018р. у розмірі 2000,00грн., які не були зараховані державним виконавцем, як аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість.

Посилання державного виконавця на те, що відсутні підстави для зарахування даних платежів, як аліментів у звязку з тим, що стягувачем було надано інші реквізити для перерахування коштів є безпідставним, оскільки боржником було добровільно сплачені аліменти саме на рахунок стягувача, що підтверджується довідкою банку.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження видно, що стягувач неодноразово змінювала банківські реквізити.

Отже дані кошти сплачені боржником ОСОБА_1 підлягають зарахуванню, як аліменти сплачені боржником стягувачу за виконавчим провадженням.

Враховуючу той факт, що станом на 03.10.2018р. у боржника була відсутня заборгованість зі сплати аліментів понад три місяці підстави для накладення арешту у державного виконавця були відсутні.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 57, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 258-261. 353, 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов'язати державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 зарахувати 5000,00 гривень, перераховані ОСОБА_1 17.10.2017 року на рахунок ОСОБА_3 відкритий в АТ «КБ «Приватбанк» з призначенням платежу «Аліменти на утримання дитини», 1500,00 гривень, перераховані ОСОБА_1 21.11.2017 року на рахунок ОСОБА_3 відкритий в АТ «КБ «Приватбанк» з призначенням платежу «Аліменти на утримання дитини», 2000,00 гривень, перераховані ОСОБА_1 21.03.2018 року па рахунок ОСОБА_3 відкритий в АТ «КБ «Приватбанк» з призначенням платежу «Аліменти на утримання дитини», як аліменти, сплачені стягувачу за виконавчим провадженням ВП № 56675332.

Зобов'язати державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 скасувати постанову про арешт майна боржника від 03.10.2018р. по виконавчому провадженню № 56675332.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 27 березня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков