Справа № 523/4594/19
Провадження №2-о/523/197/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі колегії:

головуючої судді - Середи І.В.

присяжних - Щельнікової О.О., Ярошик В.В.,

за участю секретаря судових засідань -Щербан О.Д.,

представника заявника - лікаря Кузьмічової С.Ф. ,

заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора Пендей А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за заявою комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку

ВСТАНОВИВ:

КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради звернулось до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2 посилаючись на те, що їй встановлено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу, з наростаючим дефектом, параноїдний синдром». На думку заявника хвора страждає на хронічний тяжкий психічний розлад, який позбавляє її здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, являє собою загрозу для її життя. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник заявника повністю підтримала заяву вказуючи на те, що ОСОБА_2 має захворювання в силу якого проявляє неадекватну поведінку, відмовляється від їжі та води, захоплюється релігією.

Заінтересована особа ОСОБА_2 категорично заперечувала проти лікування в умовах лікарні посилаючись на те, що їй важко знаходитися серед хворих, оскільки вона не вважає себе такою, не відмовляється від їжі та води, дотримується посту, ходить постійно в храм, спілкується зі священником православної церкви. Сама собі готує їжу, до початку посту вживала різну їжу, в тому числі і м`ясну. Працевлаштуватися не може з різних причин, або робота не підходить, або її кандидатура не підходить. З мамою мало спілкується, оскільки таким чином намагається уникнути конфлікту. Не спілкується з подругами так як вони переїхали в інше місце. Фізично почуває себе добре, однак якщо мама так хоче може піти до лікаря здати аналізи для перевірки стану здовор`я.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , просила суд також вирішити питання про лікування доньки в примусовому порядку, оскільки вона відмовляється від їжі, не п`є воду, має дуже малу вагу, захоплюється релігією, до лікаря відмовляється йти, на її зауваження не реагує, веде себе неадекватно, тому вона хвилюється щоб донька собі такими діями не зашкодила.

Прокурор не погодилася з заявою, оскільки не вбачає підстав для примусової госпіталізації.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За змістом ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Статтею 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Тобто, законною підставою для примусової госпіталізації є встановлення у особи тяжкого психічного розладу внаслідок якого особа є небезпечною для оточуючих та/або не може забезпечити самостійно свою життєдіяльність.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги, по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була госпіталізована до психіатричного закладу за направленням районного психіатра, з посиланням на на те, що вона страждає на хронічний тяжкий психічний розлад.

З представленого висновку лікарів-психіатрів №756 від 21.03.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був раніше встановлений діагноз: «Гострий соматоформний психотичний розлад, гормональний». За характером психічного захворювання хвора потребує стаціонарного лікування, так як у зв`язку з наявним тяжким хронічним психічним захворюванням схильна вчинити діяння, які виявляють собою безпосередню загрозу її здоровю і життю, а також не здатна самостійно задовольнити свої життєві потреби, забезпечити себе повноцінною життєдіяльністю, відмовляється від їжі і підтримуючого лікування

Разом з тим, висновок комісії лікарів-психіатрів не містить певні посилання, які, у сукупності з іншими встановленими обставинами справи, дають підстави суду вважати, що наявне у ОСОБА_2 психічне захворювання, може вимагати невідкладної психіатричної допомоги в умовах стаціонару, з підстав визначених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» зокрема, що ОСОБА_2 в силу свого психічного розладу вчинила або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або вона неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, яких забезпечує її життєдіяльність. Слід зазначити, що відмова хворого від добровільної госпіталізації не може розглядатися судом, як самостійна підстава для примусової госпіталізації такої особи в примусовому порядку.

З боку заявника та законного представника хворого суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував, що ОСОБА_2 в силу свого психічного розладу вчинила або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або вона неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судом було з`ясовано, що ОСОБА_2 дотримується православного посту, тому не вживає м`ясну їжу. При цьому, суд звертає увагу на те, що сама матір в засіданні підтвердила, що раніше донька їла все, що та їй готувала, мала нормальну вагу тіла.

Фактично, звернення матері пов`язано з запереченням її проти поглядів доньки на віросповідання та ставлення до їжі.

Відповідно до ст. 342 ЦПК України суд залежно від встановлених обставин ухвалює рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу, або відмовляє в її задоволенні.

Отже, встановленні у судовому засіданні фактичні обставини вказують на відсутність достатніх правових підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_2 у психіатричний заклад, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", ст.ст.76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273,342, 353, пп.15.5 п.15 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.03.2019 р.

Суддя:

Присяжні: