Справа № 128/2868/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: Саєнко О.Б., при секретарі: Кузьменко А.О., без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

УСТАНОВИВ:

23.10.2018 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулись позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до відповідачів ОСОБА_4, Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

З врахуванням уточнених позовних вимог (а.с.45-46) позов позивачами умотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів ОСОБА_5

Вказують, що останнім місцем проживання, місцем смерті спадкодавця та місцем відкриття спадщини є с. Мізяківські-Хутори, Вінницького району, Вінницької області.

Зазначають, що після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне майно, в тому числі на право на земельну частку (пай) (сертифікат серія НОМЕР_1) розміром 1,51 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП с. Мізяківські Хутори, села Мізяківськи-Хутори, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 11.11.1997 року.

Вказують, що після смерті спадкодавця позивачі фактично вступили в управління та володіння спадковим майном за законом, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом з своїми дітьми: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

Зазначають, що крім трьох позивачів, четвертим спадкоємцем також являється їх сестра ОСОБА_4, але вона у встановлений термін в управління спадковим майном не вступила, та на нього не претендує.

Вважають, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли, лише троє її дітей: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки вони є спадкоємцями за законом і такі, що фактично вступили в управління спадковим майном.

31.07.2018 постановою державного нотаріуса Коблучко Ю.В. Вінницької районної державної нотаріальної контори від 31.07.2018 №1580/02-31, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, так як втрачено документ який посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай) необхідний для вчинення нотаріальних дій, тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину.

Просять суд: визнати за: ОСОБА_1 право спільної сумісної власності в розмірі 1/3 частки в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме права на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 розміром 1,51 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП с. Мізяківські Хутори, села Мізяківськи-Хутори, Вінницького району, Вінницької області, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 11.11.1997 року, яке належало спадкодавцю - ОСОБА_5; ОСОБА_2, право спільної сумісної власності в розмірі 1/3 частки в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме права на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 розміром 1,51 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП с.Мізяківські Хутори, села Мізяківськи-Хутори, Вінницького району, Вінницької області, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 11.11.1997 року, яке належало спадкодавцю - ОСОБА_5; ОСОБА_3право спільної сумісної власності в розмірі 1/3 частки в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме права на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 розміром 1,51 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП с. Мізяківські Хутори, села Мізяківськи-Хутори, Вінницького району, Вінницької, області, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 11.11.1997 року, яке належало спадкодавцю - ОСОБА_5

До судового засідання учасники справи не з'явились.

Представник позивачів - ОСОБА_7 попередньо подала суду письмові заяви про розгляд справи без її участі та участі позивачів, при розгляді справи покладаються на думку суду (а.с. 62-6.).

Представник відповідача - Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, при розгляді справи покладається на думку суду.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилась по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про явку до судового засідання.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб.

Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого.

Частиною 1 статті 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі положень, викладених в ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.4), яка на час смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1, про що свідчить довідка видана Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району від 23.10.2017 №2554 (а.с.23).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить в тому числі і право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП Мізяківські Хутори, правонаступником якого є ТОВ «Мізяківські Хутори» розміром 1,51 га, яка розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 11.11.1997 року, що підтверджується довідкою- випискою із списку громадян , членів КСП Мізяківські Хутори, с. Мізяківські Хутори Вінницького району, виданою Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району від 10.11.2017 №2643 (а.с.15), довідкою виданою Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району від 15.08.2018 №1591 (а.с.14) списком колгоспників КСП Мізяківські Хутори, де під № 50 значиться ОСОБА_5 (а.с.16-18), списком померлих власників сертифікатів (а.с.19-21).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про що свідчать надані позивачами їх свідоцтва про народження (а.с.6,8-10,13).

Відповідно до акту від 07.03.2018, затвердженого сільським головою Мізяківсько-Хутірськї сільської ради , судом убачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_5, як із 2001 по день смерті матері були зареєстровані в АДРЕСА_1, вели спільне господарство та після смерті матері здійснили її поховання (а.с.24) .

Тобто з даного акту убачається, після смерті ОСОБА_5 є чотири спадкоємця першої черги за законом, крім трьох позивачів, ще відповідач ОСОБА_4, про що також зазначено в позовній заяві. Доказів відмови від своєї частки в спадковому майні, після смерті матері від відповідача ОСОБА_4 суду не надано.

Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивачі, як на підставу своїх позовних вимог вказують, що вони спадщину після смерті матері прийняли в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК (постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини) на підтвердження чого , надали суду акт (а.с.24).

Відповідно до положень, викладених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( визначення термінів) , вбачається, що «місце проживання» - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; «документи, до яких вносяться відомості про місце проживання», - це паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Згідно до положень, викладених в ч.1 ст. 6 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», закріплено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

З аналізу вищевикладених норм права, судом установлено, що місцем проживання фізичної особи, є не фактичне місце проживання такої особи, а зареєстроване у встановленому закон порядку місце проживання фізичної особи.

Відповідно до довідки, виданої Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району від 23.10.2017 №2554 спадкодавець ОСОБА_5 на час смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 (а.с.23).

З копії паспорту позивача ОСОБА_1 судом установлено, що її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є : АДРЕСА_2( а.с. 5); позивача ОСОБА_2 також АДРЕСА_2(а.с. 7), позивача ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 (а.с.13). Відомості про зареєстроване місце проживання спадкоємця першої черги ОСОБА_4 станом на день смерті матері суд не надано.

Тому, суд вважає, що лише позивач ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК.

Постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7, як представнику ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у спадковому майні після смерті ОСОБА_5, оскільки у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини, а також документ, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай), спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась, що підтверджується відповідним листом з нотаріальної контори (а.с.25).

Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 11.11.1997 року, який підтверджує право спадкодавця ОСОБА_5 на відповідну земельну частку (пай), втрачено, що підтверджується ксерокопією друкованого оголошення в газеті (а.с. 26).

Згідно до роз'яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., убачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З вищезазначеної постанови нотаріуса убачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 зверталась лише позивач ОСОБА_1, через свого представника, інші позивачі даним правом не скористались, тобто письмової відмови нотаріуса позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі їм свідоцтва про праву на спадщину, після смерті матері суду не надано.

Отже, суд виходячи, з основних засад (принципів) цивільного судочинства : змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства , вважає за необхідне відмовити у задоволені позову позивачів, оскільки позивачами не доведено перед судом достатніми, належними та допустимими доказами: що спадкоємець першої черги за законом, після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_4 (сестра позивачів) відмовилась від своєї частки в спадковому майні; факт прийняття спадщини позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_5 ( чим може слугувати відповідне рішення суду про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини або рішення суду про надання додаткового строку для подання заяви спадкоємцями про прийняття спадщини).

Крім цього, позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доведено, які у них існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку позасудовим шляхом, оскільки вони не отримували від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що приводить суд до висновку про передчасне звернення цими позивачами до суду, які не використали позасудовий порядок.

Виходячи з вище викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Також, суд вважає за необхідне роз'яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,- відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: