Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 490/6816/15-ц

провадження № 61-20877св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Коротуна В. М.,

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником Коваленко Ольгою Леонідівною, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В., Кушнірової Т. Б. та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року у складі судді: Гуденко О. А. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В., Кушнірової Т. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 січня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 03/1/002/08-G про надання банком відповідачу кредиту у сумі 442 800 грн строком до 07 січня 2033 року зі сплатою 12,64 % річних.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року у справі № ц-12-588/11 достроково стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 500 342,74 грн, з яких: 15 061,22 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 45 361,26 грн - сума простроченої заборгованості по процентам; 417 195,92 грн - сума поточної заборгованості по кредиту; 3 442,90 грн - поточна заборгованість по процентам; 5 997,44 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів; 13 284 грн - штраф за ненадання банку договору страхування предмету іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 03 листопада 2011 року рішення суду першої інстанції змінено зменшена загальна сума боргу до 499 378,91 грн. Ухвалою суду касаційної інстанції від 11 липня 2012 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року. Судове рішення не виконано.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», яке є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 27 травня 2015 року становить 895 088,94 грн.

ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 895 088,94 грн, яка включає:

тіло кредиту - 432 257,14 грн;

відсотки - 345 043,01 грн;

пеню - 105 293,51 грн;

3% від простроченої заборгованості по тілу у розмірі 3 076,08 грн;

3% від простроченої заборгованості по відсотках - 9 419,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості, між тим заборгованість за кредитним договором вже була стягнута судовим рішення, а тому вимоги щодо стягнення заборгованості та процентів є подвійною відповідальністю. При відмові у стягнення пені та 3 % річних суд першої інстанції визнав ці вимоги недоведеними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Темнікової В. І., Серебрякової Т. В., апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» станом на 27 травня 2015 року 341 151,04 грн - прострочену заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за кредитним договором від 08 січня 2008 року; 93 586,74 грн - пеню за несвоєчасне погашення процентів і кредиту; 2 734,36 грн - три проценти річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту та 8 456,89 грн - три проценти річних від простроченої заборгованості по процентам, а всього 445 929,03 грн. вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач довів факт набуття права вимоги до відповідачів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням ними умов цього договору та договору поруки к частині повернення кредитних коштів.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кузнєцова В. О., Євтушенко О. І., Кадєтової О. В., Ізмайлової Т. Л., Мостової Г. І., касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не перевірив належним чином чи набув позивач право вимоги до відповідачів за договором купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, заливши поза увагою, що договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 26 червня 2013 року до переліку кредитних та забезпечувальних договорів матеріали справи не містять, як і не містять даних про передачу прав вимоги за договором поруки № 03/1/002/2/08-G. Також поза увагою апеляційного суду залишилось те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року було вирішено питання про стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту та процентів, які просить стягнути позивач у межах даної справи, не перевірено яким чином проводилось зарахування позивачем грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за цим рішенням суду. Взявши до уваги розрахунок наданий позивачем, апеляційний суд залишив поза увагою інформацію про виконавче провадження щодо виконання рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 03 листопада 2011 року та не перевірив належним чином розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідачів з урахуванням позовних вимог, не навів розрахунків, з яких він виходив при обчисленні суми заборгованості відповідачів перед позивачем, при цьому не перевіривши розрахунок позивача. Крім того апеляційний суд не з`ясував чи підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, як з поручителя з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року скасовано, у справі ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 35 340,27 грн, які складаються з: 25 921,07 грн - пені за несвоєчасне виконання кредитного зобов`язання; 9 419,20 грн - 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, а також 161 грн судового збору, а всього 35 501,27 грн. У задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог банку, яке не виконано відповідачами, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, і не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права кредитора на отримання пені, передбаченої умовами договору та ЦК України.

При відмові у стягненні тіла кредиту та відсотків апеляційний суд зробив висновок, що заборгованість по тілу кредиту вже стягнута судовим рішенням, яке набуло законної сили; після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредитних коштів з відповідними нарахуваннями, підстав для нарахування процентів немає. Оскільки лист-вимога поручителю була направлена 08 вересня 2014 року, а позов пред`явлено 01 липня 2015 року і шестимісячний строк, встановлений законом, щодо пред`явлення вимог до поручителя, сплинув 09 березня 2015 року, тому підстав для стягнення заборгованості із поручителя немає.

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року, уякій просить скасувати оскаржені рішення та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року вже стягнуто заборгованість за кредитним договором. Вказує, що відступлення права вимоги відбулося під час виконавчого провадження, що є підставою недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги згідно статей 203, 205 ЦК України, тому ПАТ «Дельта Банк» не є стороною зобов`язання.

У квітні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» через представника Коваленко О. Л. подало касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року не виконано тому апеляційний суд зробив помилковий висновок про часткове задоволення позову. Вказує, що відсутні підстави для припинення поруки, оскільки строк дії кредитного договору встановлений до 07 січня 2033 року.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 08 січня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №03/1/002/08-G, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 442 800 грн, строком до 07 січня 2033 року зі сплатою 12,64 % річних.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору 08 січня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року у справі № ц-12-588/11 достроково стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 23 грудня 2009 року у загальному розмірі 500 342,74 грн., з яких: 15 061,22 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 45 361,26 грн - сума простроченої заборгованості про процентам; 417 195,92 грн - сума поточної заборгованості по кредиту; 3 442,90 грн - поточна заборгованість по процентам; 5 997,44 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, а також 13 284 грн штрафу за ненадання банку договору страхування предмету іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 03 листопада 2011 року рішення районного суду змінено та зменшено загальну сума боргу до 499 378,91 грн.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 11 липня 2012 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року. Вказане судове рішення не виконано.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» передано право вимоги за кредитними договорами. На виконання вказаного договору купівлі-продажу права вимоги сторони склали акт приймання-передачі прав вимоги, в тому числі і кредитну заборгованість боржника ОСОБА_1

На підставі рішення Центрального районного суду від 12 травня 2011 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2011 року, суди встановили, що кредитор змінив строк виконання зобов`язання та за його вимогою кредитний борг стягнуто достроково в сумі 500 342,74 грн.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

У пункті 3.1 договору поруки від 08 січня 2008 року встановлено, що цей договір діє до повного погашення позичальником або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Встановивши, що шестимісячний строк, встановлений законом, щодо пред`явлення вимог до поручителя сплинув, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості із поручителя.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником Коваленко Ольгою Леонідівною, залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

В. М. Коротун