РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/15905/19,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 із твердої грошової суми в розмірі 600 грн. щомісячно на 1/3 частину всіх видів заробітків (доходів) відповідаача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки, ОСОБА_4 в розмірі 2647,32 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбних відносин у них є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського міського суду від 21 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 у розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 30.04.2013, і до досягнення дитиною повноліття.

Також вказує, що їх спільна дитина перебуває на диспансерному ("Д") обліку, як часто хворіюча респіраторними захворюваннями, а також на диспансерному ("Д") обліку у невропатолога з діагнозом атактичний синдром на резидуально-органічному фоні, на диспансерному ("Д") обліку у лікаря-ортопеда з діагнозом ПВС (плоско-вальгусна стопа) І-ІІ ст., а тому дитині необхідно посилене харчування, щорічне санаторно-курортне лікування. Розмір аліментів, що стягується з відповідача є недостатнім для матеріального забезпечення належного рівня життя дитини, враховуючи стан її здоров"я, та навіть значно меншим, ніж мінімум, передбачений чинним законодавством. У відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, хоча останнім часом він щомісячно сплачує 600 грн. щомісячно та 300 грн. на погашення боргу, що є підтвердженням його матеріальної спроможності спалачувати аліменти в більшому розмірі. Крім того, відповідач офіційно працевлаштований на ТОВ "Реноме-Партнер" на посаді вантажника-експедитора та є власником автомобіля марки FORD SIERRA 1985 року випуску.

Також зазначає, що починаючи із 2016 року дитина проходить санаторно-курортне лікування у Державному закладі "Українська алергологічна лікарня Міністерства охорони здоров"я України", яке знаходиться у смт. Солотвино Закарпатської області. У 2019 році нею понесено витрати на проїзд до смт.Солотвино Закарпатської області шляхом купівлі проїздних квитків на дитину та для себе, оскільки вона супроводжувала дитину, в сумі 234,64 грн. Крім того, здійснено оплату за перебування дитини у Державному закладі "Українська алергологічна лікарня Міністерства охорони здоров"я України" у сумі 5060 грн., а тому вважає, що з відповідача підлягає до стягнення половина понесених нею додаткових витрат в сумі 2647,32 грн..

20 жовтня 2019 року позивачем подана заява про стягнення судових витрат (вх.№54047/19), в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн..

Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22 жовтня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень.

Судове засідання 22 жовтня 2019 року відклдаено на 29 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позову. Також не заперечив проти стягнення з нього на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн..

Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Сторони перебували у шлюбі, від якого мають дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №1892 (а.с. 5).

19 листопада 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист у справі №569/8417/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 30 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 12.03.2019 за №25327 у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №569/8417/13-ц виданого Рівненським міським судом Рівненської області 19.11.2013 за період з 30.04.2013 по 01.03.2018 в розмірі 11414,15 грн. (а.с. 7-8).

За ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки FORD SIERRA 1985 року випуску, що стверджується Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, виданого адміністратором ТСЦ 5641 (на правах відділу, м.Рівне) РСЦ МВС у Рівненській області С.В.Грушко (а.с. 10).

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року (а.с. 11).

Після укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , останній присвоєно прізвище " ОСОБА_8 ", що стверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис №3 (а.с. 12).

21 жовтня 2019 року позивачем подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (вх.№54046/19) та долучено копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачено аліменти протягом вересня 2019 року в розмірі 12200 грн. (а.с. 37-38).

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначених за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них.

З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов"язки батьків і дітей випливає, що відповідач зобов"язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов"язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 05.02.2014 р. у справі за № 143 цс 13, котра згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України.

За наведених обставин, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 із твердої грошової суми в розмірі 600 грн. щомісячно на 1/3 частину всіх видів заробітків (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При визначені часу, з якого слід стягувати аліменти у зміненому розмірі, суд враховує положення п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно яких у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Судом встановлено, що дитина, ОСОБА_4 перебуває на диспансерному ("Д") обліку як часто хворіюча респіраторними захворюваннями, на диспансерному ("Д") обліку у невропатолога з діагнозом атактичний синдром на резидуально-органічному фоні, на диспансерному ("Д") обліку у лікаря-ортопеда з діагнозом ПВС (плоско-вальгусна стопа) І-ІІ ст., що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого Державного закладу "Українська алергологічна лікарня Міністерства охорони здоров"я України" (а.с. 13-22).

Позивачем понесено витрати на проїзд до смт.Солотвино Закарпатської області шляхом купівлі проїздних квитків на дитину та для себе в розмірі 234,64 грн. та здійснено оплату за перебування дитини у Державному закладі "Українська алергологічна лікарня Міністерства охорони здоров"я України" Ющук О.О. в розмірі 5060 грн. (а.с. 23-26).

Вказані витрати, які понесені ОСОБА_1 не заперечуються відповідачем та визнаються останнім як додаткові на санаторно-курортне лікування дитини та витрати на проїзд.

Таким чином, у відповідності до ст. 185 СК України, суд прийшов переконання, що дані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину таких витрат у розмірі 2647,32 грн..

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. суд стягує з відповідача в дохід держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачка надала суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень, що підтверджується Договором про надання професійної правничої допомоги № 46/2019 від 14 серпня 2019 року укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Панчелюгою К.М., Детальним описом робіт (наданих послуг), виконних адвокатом Панчелюгою К.М. на виконання Договору про надання професійної правничої допомоги № 46/2019 від 14 серпня 2019 року з описом витраченого часу та їх вартості, Актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 19 серпня 2019 року, а також квитанцією до прибуткового касового ордеру від 19 серпня 2019 року №12 про сплату 1500 грн. (а.с. 40-43).

Таким чином, оцінивши в сукупності докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 із твердої грошової суми в розмірі 600 грн. щомісячно на 1/3 частину всіх видів заробітків (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного вікупочинаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 2647,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 в дохід державного бюджету 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складене 30 жовтня 2019 року.

Суддя -