Справа 489/3814/18
Провадження № 22-ц/812/567/19
Категорія 54 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Свєтлікова Д.Ю., представника третьої особи - Валентової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Румянцевої Н.О., в приміщенні того ж суду о 15 годині 45 хвилині по справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У червні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (надалі - КП ММР «Миколаївелектротранс») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що розпорядженням Миколаївського міського голови №63рк від 13 лютого 2018 року його було призначено виконуючим обов'язки директора КП ММР «Миколаївелектротранс» з 15 лютого 2018 року.

14 травня 2018 року згідно наказу директора КП ММР «Миколаївелектротранс» у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору його звільнено з роботи.

У період з 8 травня 2018 року до 28 травня 2018 року він перебував на лікарняному, а тому копію наказу та трудову книжку отримав 29 травня 2018 року.

Вважає, що його звільнення є незаконним у зв'язку з тим, що на посаду виконуючого обов'язки директора підприємства його було призначено Миколаївським міським головою, а тому і звільнити має право тільки міський голова. Також на звільнення не було отримано погодження Міністерства інфраструктури України. Крім того, призначення ОСОБА_6 директором КП ММР «Миколаївелектротранс» без погодження Міністерства інфраструктури є незаконним, у зв'язку з чим не скінчився термін строкового договору, а тому відсутня підстава для звільнення.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати наказ директора КП ММР «Миколаївелектротранс» № 158 від 14 травня 2018 року, поновити його на посаді виконуючого обов'язки директора КП ММР «Миколаївелектротранс» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 травня 2018 року по 14 червня 2018 року у сумі 19 141, 52 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету

спору залучено - Миколаївську міську раду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2019 року, в якому ухвалою того ж суду від 25 січня 2019 року внесені виправлення, у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося за ініціативою роботодавця у погоджений сторонами строк, а тому останнього звільнено на законних підставах та відсутністю підстав для поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_5 посилаючись на те, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги суд не досліджував та не надав їм мотивованої оцінки.

У відзивах на апеляційну скаргу КП ММР «Миколаївелектротранс» та Миколаївська міська рада просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.76-80 ЦПК України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» є комунальним підприємством, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.53-54).

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Згідно частини 3 статті 19 Закону України «Про міський електричний транспорт» керівник перевізника приймається на роботу за контрактом. Прийняття і звільнення керівника із займаної посади узгоджується з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту у межах їх повноважень.

Процедура погодження з Мінінфраструктури кандидатур прийняття на роботу і звільнення із займаної посади керівників підприємств міського електричного транспорту (трамвай, тролейбус) визначена Порядком погодження з Мінінфраструктури призначення на посади і звільнення з посад керівників підприємств міського електричного транспорту (трамвай, тролейбус), затвердженого наказом Міністерство інфраструктури України від 10 грудня 2015 року № 516 (надалі - Порядок).

Відповідно до Порядку подання щодо погодження з Мінінфраструктури кандидатури претендента на посаду керівника підприємства вноситься міським головою на підставі заяви кандидата. На підставі прийнятого Міністром або уповноваженою ним особою рішення структурний підрозділ апарату Мінінфраструктури, до повноважень якого належать питання роботи з персоналом, готує лист на адресу відповідного міського голови щодо погодження чи непогодження звільнення з посади керівника підприємства за підписом Міністра або уповноваженої ним особи.

Згідно із Статутом КП ММР «Миколаївелектротранс» при призначенні директора з ним укладається контракт, яким визначаються права, обов'язки та відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, умови його звільнення з посади з урахуванням гарантій, передбачених чинним законодавством. Директор підприємства вирішує самостійно всі питання, зокрема, призначає заступників, керівників структурних підрозділів та відділів, визначає їх права, обов'язки, відповідальність, умови матеріального забезпечення та звільнення з посади з урахуванням гарантій, передбачених діючим законодавством.

12 травня 2017 року ОСОБА_5 було прийнято на посаду заступника директора з розвитку та управління фінансами КП ММР «Миколаївелектротранс».

Відповідно до ст.105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Правова конструкція суміщення професій (посад) виходить із того, що суміщувана посада, (робоче місце за відповідною професією) є у штатному розписі, але не заповнена, залишається вакантною.

Тобто, головною передумовою суміщення професій (посад) є наявність вакансії суміщуваної професії (посади) в штатному розписі.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Перелік підстав припинення трудового договору, зокрема, закінчення строку передбачено п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Розпорядженням Миколаївського міського голови від 13 лютого №63рк у зв'язку із звільненням директора КП ММР «Миколаївелектротранс» покладено виконання обов'язків директора вказаного підприємства на ОСОБА_5, заступника директора з розвитку та управління фінансами з 15 лютого 2018 року до призначення директора КП ММР «Миколаївелектротранс» (а.с.5).

На підставі наказу КП ММР «Миколаївелектротранс» від 15 лютого 2018 року №54/К ОСОБА_5 приступив до виконання обов'язків директора з окладом згідно штатного розкладу підприємства та з наданням права першого підпису документів з 15 лютого 2018 року (а.с.60).

Отже, ОСОБА_5 на посаду директора КП ММР «Миколаївелектротнас» призначено не було, а лише тимчасово покладено виконання обов'язків директора КП ММР «Миколаївелектротранс», тобто суміщення є строковим.

Наказом №86 від 01 березня 2018 року «Про зміну штатного розкладу ПМЕТ», у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці виведено з штатного розкладу з 05 березня 2018 року посаду заступника директора з розвитку та управління фінансами, та введено посаду - заступника директора з питань розвитку транспортної інфраструктури (а.с. 59, 84-87, 96-98).

Крім того, як вбачається з довідки КП ММР «Миколаївелектротранс» на посаді заступника директора по економіці з 01 березня 2003 року по 10 серпня 2018 року працювала - ОСОБА_7, а на посаді заступника директора з питань розвитку транспортної інфраструктури з 5 березня 2018 року по 15 червня 2018 року працював - ОСОБА_8.(а.с.89-90).

Розпорядженням Миколаївського міського голови від 14 травня 2018 року №189рк призначено ОСОБА_6 на посаду директора КП ММР «Миколаївелектротранс» з 14 травня 2018 року на умовах контракту (а.с.57).

Цього ж дня з ОСОБА_6, як керівником КП ММР «Миколаївелетротранс» було укладено контракт.

На підставі наказу від 14 травня 2018 року №169/К ОСОБА_6 приступив до виконання обов'язків директора вказаного підприємства з окладом згідно штатного розкладу та з наданням права першого підпису документів (а.с.58).

Згідно наказу КП ММР «Миколаївелектротранс» від 14 травня 2018 року №158, строковий трудовий договір, укладений з ОСОБА_5 з 15 лютого 2018 року до призначення директора КП ММР «Миколаївелектротранс» з 14 травня 2018 року припинено у зв'язку з закінченням строку його дії (а.с.6).

У зв'язку з чим, в трудовій книжці ОСОБА_5 зроблено запис про звільнення за ст. 36 п.2 КЗпП України із закінченням строку договору (а.с.8-9).

Отже, наведене свідчить проте, що в рамках наданих повноважень згідно контракту директором КП ММР «Миколаївелектротранс» припинено трудовий договір з ОСОБА_5 у зв'язку із закінченням його строку.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність визначених законом підстав для поновлення позивача на посаді виконуючим обов'язки директора КП ММР «Миколаївелектротранс», як і для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки на таку посаду ОСОБА_5 не призначався, його було призначено на посаду заступника директора з розвитку та управління фінансами, з цієї посади його не було звільнено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 було призначено без погодження із Міністерством інфраструктури України, а тому є незаконним у зв'язку з чим строк закінчення трудового договору не настав, на увагу не заслуговують, виходячи з меж позовних вимог, а також виходячи з того, що лише власнику належить виключне право щодо призначення керівника.

Доводи апеляційної скарги про обов'язкове погодження з Мінінфраструктури на звільнення ОСОБА_5, оскільки в матеріалах справи наявне погодження його кандидатури на призначення керівником є безпідставні з огляду на те, що його на посаду директора КП ММР «Миколаївелектротанс» не було призначено, а власник скориставшись своїм правом призначив на цю посаду іншу особу.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_5 як керівника комунального підприємства це повноваження виключно міського голови, оскільки такої посади він не обіймав, а лише на нього тимчасово було покладено виконання обов'язків директора підприємства.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права, а саме щодо подання відповідачем доказів понад встановлений судом строк не можуть бути підставою для скасування рішення суду виходячи з принципупропорційності та процесуальної рівності сторін.

До того ж без дослідження доказів - штатних розкладів КП ММР «Миколаїелектротранс» від 01 січня 2018 року та від 21 березня 2018 року, довідок про те, що посади заступника директора підприємства з економіки та з питань розвитку транспортної інфраструктури на момент звільнення ОСОБА_5 не були вакантними, стосується предмета спору щодо поновлення порушення трудових прав позивача, а тому для правильного та об'єктивного розгляду справи, суд першої інстанції обґрунтовано дослідив та прийняв ці докази.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З.Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.