Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 686/23228/14-ц

провадження № 61-25165св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Демінської А. А. від 24 листопада 2016 року та ухвалуапеляційного суду Хмельницької області в складі суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І., від 14 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відділу примусового виконання рішень ГТ УЮ у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсними електронні торги, оформлені протоколами від 06 жовтня 2014 року: - протокол № 5692 від 06 жовтня 2014 року з проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - виробничого цеху, який є власністю ОСОБА_1 , переможцем аукціону за яким є ОСОБА_2 ; - протокол № 5744 від 06 жовтня 2014 року з проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна - компресорної підстанції, яка є власністю ОСОБА_1 , переможцем аукціону за якою є ОСОБА_2 ; - протокол № 5691 від 06 жовтня 2014 року з проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна - огорожі із залізобетонних плит, яка є власністю ОСОБА_1 , переможцем аукціону за якою є ОСОБА_2 ; - протокол № 5674 від 06 жовтня 2014 року з проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна - в`їзних металевих воріт, які належать ОСОБА_1 , переможцем аукціону за якими є ОСОБА_2 ; - протоколи № 5737, № 5661 від 06 жовтня 2014 року з проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна - підстанції електромереж і водяного насосу, які є власністю ОСОБА_1 , переможцем аукціону за якими є ОСОБА_2 . Крім цього, позивач просив суд також скасувати зазначені вище протоколи про проведення електронних торгів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2010 року з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 480 239,75 доларів США.

13 квітня 2012 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень ГУЮ у Хмельницькій області Лабчуком Р. М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2- 12772 від 24 січня 2011 року.

30 жовтня 2014 року йому стало відомо, що майно, яке належить йому на праві власності, продане на електронних торгах 06 жовтня 2014 року.

Позивач указував на те, що реалізація спірного майна проведена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Тимчасового Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, оскільки його не було належним чином повідомлено про дату проведення торгів, крім того, він не мав можливості ознайомитися з інформацією про порядок та умови проведення електронних торгів.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Рішенням Хмельницького міськрайонного судуХмельницької області від 09 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 18 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 18 березня 2015 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного судуХмельницької області від 13 квітня 2016 року залучено до участі у справі як третю особу ОСОБА_2

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2016 року залучено до участі у справі як третю особу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2016 року в позові ОСОБА_1 до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відділу примусового виконання рішень ГТ УЮ у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про визнання недійсними електронних торгів та скасування протоколів про їх проведення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повідомлення про проведення торгів з реалізації спірного майна було направлено на адресу позивача, яка зазначена у виконавчому документі, тобто останній повідомлявся про проведення торгів. Крім того, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів, що могли вплинути на результат торгів, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про відмову у позові. Скаржник указував, що його не було належним чином повідомлено про проведення торгів з реалізації його майна. Крім того, на момент проведення оспорених торгів закінчився термін дії звіту про оцінку вартості майна, яке підлягало реалізації. Оскільки під час проведення спірних торгів було порушено вимоги чинного законодавства, суди залишили поза увагою наявність підстав для визнання недійсними проведених торгів.

Доводи інших учасників справи

У липні 2017 року представник ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - Буняк О. В., подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи.Повідомлення про проведення торгів з реалізації спірного майна було направлено на адресу позивача, яка зазначена у виконавчому документі, тобто останній повідомлявся про проведення торгів, що було встановлено, зокрема, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року. Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав судам належних та допустимих доказів порушення його прав внаслідок проведення торгів з реалізації спірного майна. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали даної цивільної справи з суду першої інстанції.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 16 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматичну систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.

12 червня 2019 року дана цивільна справа надійшла на розгляд судді Штелик С. П.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 480 239,75 доларів США.

За даним рішенням суду було видано виконавчий лист №2-12772/10 від 24 січня 2011 року.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 09 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на підставі рішення суду від 23 грудня 2010 року.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем встановлено наявність у боржника нерухомого майна, яке передано в іпотеку, а саме: виробничого цеху, компресорної підстанції, підстанції електромереж, приміщення прохідної, в`їзних металевих воріт та огорожі із залізобетонних панелей, а також водяного насоса, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Згідно з дублікатом звіту № 45/14/А про оцінку будівель, споруд, обладнання та устаткування, що належить ОСОБА_1 і знаходяться по АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 31 березня 2014 року становила 934 579 грн.

За змістом указаного звіту його складено 15-24 квітня 2014 року.

Проведення електронних торгів було доручено спеціалізованій організації - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке призначило електронні торги з реалізації спірного майна на 06 жовтня 2014 року.

Згідно повідомлення від 26 вересня 2014 року за вихідним № 01-03/5800 та реєстру на відправлену кореспонденцію позивачу направлялось письмове повідомлення про проведення прилюдних торгів з реалізації спірного майна за місцем його проживання згідно з виконавчим документом.

В електронних торгах 06 жовтня 2014 року брала участь одна особа - ОСОБА_2 , якого оголошено переможцем указаних електронних торгів.

Порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 внаслідок дій/бездіяльності відповідачів щодо проведення спірних електронних торгів судами попередніх інстанцій не встановлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів.

За нормами частини четвертої статті 656 ЦК України до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення, спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Частиною 3 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини п`ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів і не встановлено порушень, що могли вплинути на результат торгів, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові в даній справі.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржених рішень спростовуються дослідженими судами матеріалами справи, до яких позивачем не долучено доказів про порушення його прав діями/бездіяльністю відповідачів, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції за наслідком розгляду спору.

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позивача, які останній указував у судах першої та апеляційної інстанцій. Таким доводам надана належна оцінка, у зв`язку із чим повторній оцінці такі доводи не підлягають.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із рішеннями судів попередніх інстанцій, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення судів попередніх інстанцій містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко