Справа № 307/2760/18
Провадження № 2/307/438/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю: представник позивачки ОСОБА_1

представника Усть-Чорнянської селищної ради Костяк П.П.

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Усть-Чорнянської селищної ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.

12.11.2018 р. ОСОБА_3 надала суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила скасувати рішення Усть-Чорнянської селищної ради № 221 від 29.08.2017 р., яким було надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , площею 0.01 га., для будівництва індивідуального гаражу, у АДРЕСА_2 скасувати рішення Усть-Чорнянської селищної ради № 389 від 01.10.2018 р., яким було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу ОСОБА_6 , і надано йому у власність вказану земельну ділянку, а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0096, площею 0.0038 га., у АДРЕСА_2 .

Протокольною ухвалою від 12.11.2018 р. в якості третіх осіб було залучено відділ у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та державного реєстратора Тячівського РПТІ Кут В.І.

Посилається на те, що 16.05.2008 р. вона придбала у ОСОБА_4 дерев`яну будівлю гаража за 1000 гривень.

Оскільки цей гараж є будівлею малої архітектурної форми і державній реєстрації право власності на нього не підлягає, вони склали розписку в присутності сільського голови, якою підтверджували факт купівлі-продажу.

З того часу в даному гаражі знаходиться належний їй автомобіль.

За цей час вона проводила ремонт гаража, а тому у її користуванні фактично знаходилася земельна ділянка площею 0.01 га.

Вона неодноразово зверталася до селищної ради з проханням оформити право власності на земельну ділянку для обслуговування гаражу, так як хотіла замість вказаного гаражу збудувати капітальний.

Однак їй повідомили, що в даному випадку спочатку ОСОБА_4 повинна оформити право власності за собою, а вже потім продати земельну ділянку їй.

29.08.2017 р. Усть-Чорнянська селищна рада винесла рішення про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , площею 0.01 га, для будівництва індивідуального гаражу в АДРЕСА_2 .

Із листа Усть-Чорнянської селищної ради № 135/02-23 від 18.06.2018 р. їй стало відомо, що ОСОБА_4 письмово відмовилася від земельної ділянки, на якій розміщено проданий їй гараж, на користь ОСОБА_6 , а наявність у неї розписки про факт купівлі-продажу земельної ділянки, не має ніякої юридичної сили, так як даний договір не був посвідчений нотаріально. Тому їй відмовлено у виділенні земельної ділянки, хоча такого рішення немає.

Вважає, що після придбання від ОСОБА_4 гаража вона має переважне право на отримання безоплатно у власність земельну ділянку на якій він розміщений.

Селищний голова Костяк П . П. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що на сесії селищної ради, під час розгляду питання про передачу спірної ділянки у власність, ОСОБА_4 , яка мала попереднє рішення про дозвіл на збір матеріалів щодо передачі земельної ділянки у власність, відмовилася від ділянки у користь ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_6 також позов не визнав. Пояснив, що земельна ділянка була передана йому селищною радою після того, як ОСОБА_4 дала свою згоду.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2008 року ОСОБА_4 надала розписку про те, що продала ОСОБА_3 гараж за 1000 гривень.

Рішенням Усть-Чорнянської селищної ради від 29.08.2008 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на збір матеріалів щодо передачі у власність земельної ділянки в АДРЕСА_2 .

Рішеннями цієї ж ради № 221 від 22.08.2017 р. та № 389 від 01.10.2018 р. надано дозвіл ОСОБА_6 на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність та затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0.0038 га., по АДРЕСА_2 .

На підставі останнього рішення за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0.0038 га., по АДРЕСА_2, в смт. Усть - Чорна з кадастровим номером :01:002:0096.

Посилаючись на те, що у травні 2008 року вона купила у ОСОБА_4 гараж, який розміщений на спірній ділянці позивачка просила суд скасувати рішення селищної ради, якими ОСОБА_6 передано спірну ділянку у власність та скасувати реєстрацію за ним права власності на цю ділянку, так як ділянка не була вільною, на ній знаходилася будівля гаражу, яким вона постійно користувалася, а отже користувалася і земельною ділянкою.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст, організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, вирішення земельних спорів, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно статті 83 цього ж кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Статтею 116 земельного кодексу визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За правилами ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У редакції станом на 16 травня 2008 року (час написання розписки про купівлю-продаж гаражу) стаття 126 ЗК України мала наступний зміст: «Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

На час розгляду справи стаття 126 має дещо іншу редакцію, згідно якої право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, ні у 2008 році, ні у 2017 році, у позивачки не виникло на спірну земельну ділянку ні право власності, ні право користування. Факт купівлі нею від Країло самочинно збудованої споруди гаражу іще до винесення селищною радою рішення № 221 від 29.08.2008 року, про надання дозволу ОСОБА_4 на збір матеріалів щодо передачі у власність земельної ділянки для будівництва гаражу сам по собі не може підтверджувати правомірність користування земельною ділянкою на якій цей гараж розміщений.

У свою чергу ОСОБА_4 , не реалізувавши своє право на приватизацію земельної ділянки, на сесії селищної ради відмовилася від неї у користь ОСОБА_6 .

З наведеного убачається, що права ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку порушені не були.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 12, 83, 116, 118, 126 ЗК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 30.10.2019року.

Головуючий В.І. Гримут