САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/3539/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.02.2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міської ради, треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Пята дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_6 філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.12.2015 року помер його дід ОСОБА_7, що за життя залишив заповіт на спадкове майно, яке складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на імя позивача. У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

26.10.2018 року позивач уточнив свої позовні вимоги шляхом залучення до кола осіб, що беруть участь у справі в якості відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та в якості третіх осіб приватного нотаріуса ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5, та Пятої дніпровської державної нотаріальної контори. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер 1/1903-94, видане 27.04.1999 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, зареєстроване приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5, визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між швець В.М. та ОСОБА_3, серія та номер 5-432, виданий та зареєстрований 05.10.2018 року державним нотаріусом Пятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

25.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 26.07.2018 року на 10.00 год.

05.10.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позов було забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру №61, за адресою м. Дніпро, вул. Залізноводська, буд.2а, що належить на праві власності ОСОБА_2

30.11.2018 року від представника позивача надійшла заява про виключення з кола осіб, що беруть участь у справі відповідача ОСОБА_6 філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» у звязку з відсутністю вимог до останньої.

Представник позивача подала до суду заяві про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідачів відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності( а.с.96)

Представники третіх осіб Пятої дніпровської державної нотаріальної контори та Приватного нотаріуса дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5Л, в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_4 належала бабусі та дідусю позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1996 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці згідно розпорядження №3375, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №124 п за реєстровим №119, що підтверджується відповіддю з КП ДМБТІ (а.с. 51).

25 грудня 2012 року ОСОБА_10 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 I-КИ №498597 видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.125).

Спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняв лише її чоловік ОСОБА_7, який у встановлений законом строк подав до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори відповідну заяву. Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7 не отримував. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_10 (а.с.136-145).

22 грудня 2015 року помер дідусь позивача - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 664856 (а.с.40).

За життя ОСОБА_7 залишив заповіт на імя позивача, посвідчений Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою 06 березня 2013 року за реєстровим № 1-228, на спадкове майно яке складається в тому числі з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 65).

Позивач прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_7 та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру з причин відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджується копією спадкової справи після смерті ОСОБА_7 (а.с. 38-94).

В судовому засіданні також було встановлено, що відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 є гр. ОСОБА_2, який отримав право власності на підставі: Свідоцтва про право власності, серія та номер: 1/1903-94, виданого 27.04.1999, видавник: Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, зареєстроване приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5; довідки, серія та номер: 1172-18, виданої 02.07.2018, видавник КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»; технічного паспорту, серія та номер: 80258, виданого 26.06.2018, видавник ФОП ОСОБА_12 Право власності було зареєстроване 03.07.2018 р. (а.с. 105)

Разом з тим, як встановлено судом, спірна квартира належала ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1996 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці згідно розпорядження №3375, у звязку з чим Свідоцтво про право власності серія та номер: 1/1903-94, виданого 27.04.1999 Управлянням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на імя ОСОБА_2 є вочевидь незаконним, що є безумовною підставою для вигнання його недійсним.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року, серія та номер: 5-432, власником квартири став ОСОБА_3, видавник Пята дніпровська державна нотаріальна контора, державний реєстратор ОСОБА_8, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43378379 від 05.10.2018 р. (а.с. 123).

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного спадкове майно вибуло від титульного власника без його волі та відома.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст.1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За приписами ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п.п. 5, 8, 10 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав, визначених законом, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину; підставою недійсності правочину може бути недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно п.10 Постанови, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Таким чином, не має підстав для витребування майна за правочином, оскільки право власності виникло у ОСОБА_2 на підставі свідоцтва, а у подальшому ним відчужено за договором купівлі продажу, правочин був укладений один. Також, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, спадкове майно вибуло з його власності не з його волі його вимоги що полягають у визнанні недійсним свідоцтва про право власності та визнанні недійсним договору купівлі-продажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи вищенаведене, той факт, що позивач у встановлений чинним законодавством строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті діда, а отже вважається таким, що прийняв її, відповідачами в судовому засіданні будь-яких доказів на спростування вищезазначених обставин та підтвердження правомірності набуття права власності надано не було, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним свідоцтва про право власності серія та номер 1/1903-94 від 27.04.1999 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 5-432 від 05.10.2018 року, та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, що помер 22.12.2015 року.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради пропорційно розміру позовних вимог.

Оскільки позивачем було сплачено 2686,49 грн. судового збору, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по 895,50 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 216, 328, 392, 1261, 1269-1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4,5, 79-81, 141, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_7, іпн.) до ОСОБА_2 (іпн.), ОСОБА_3 (Дніпропетровська обл., Царичанський р-н, с. Михайлівка, вул. Вороного, 17) та ОСОБА_4 міської ради (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ), треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора (м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3), Приватний нотаріус ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5 (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 46А/4), Пята дніпровська державна нотаріальна контора (м. Дніпро, вул. Шмідта, 43А) про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8, серія та номер 1/1903-94, видане 27.04.1999 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на імя ОСОБА_2, зареєстроване приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5;

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.10.2018 року, посвідчений державним нотаріусом Пятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8;

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 22 грудня 2015 року, на квартиру за адресою: АДРЕСА_9.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі по 895,50 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев