ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/12141/18

Номер провадження 22-ц/816/2310/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2019 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 09 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

23 серпня 2018 року ОСОБА_1, яка діє через представника ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «СМНВО») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 30078 грн 19 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2018 року по 09 січня 2019 року включно у сумі 12336 грн 30 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначається, що наданий позивачем розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із заробітної плати. Крім того, у додаткових письмових поясненнях до апеляційної скарги відповідач зауважив, що станом на день звільнення позивача з роботи заробітна плата після відрахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору складала 28975 грн 19 коп., в тому числі вихідна допомога 11171 грн 34 коп., для підтвердження чого надав відповідну довідку про заробітну плату позивача (а.с. 35). При цьому, як зауважив відповідач, вказана довідка не була надана раніше у зв'язку з перебуванням на простоях працівників структурних підрозділів, що виконують обов'язок по обробці первинної інформації та підготовці відповідних довідок, тобто, з поважних причин.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача з роботи 26 червня 2018 року заробітна плата у розмірі 30078 грн 19 коп. їй не була виплачена, тому вважав, що вказана сума заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2018 року по 09 січня 2019 року, тобто, за 81 робочих днів у сумі 12336 грн 30 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 152 грн 30 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», а 26 червня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-6).

Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа, станом на 01 червня 2018 року відповідач нарахував їй заборгованість по заробітній платі у сумі 30078 грн 19 коп., у тому числі за рахунок підприємства - 28975 грн (за грудень 2017 року - 2803 грн, за січень 2018 року - 1287 грн, за лютий 2018 року - 2966 грн, за березень 2018 року - 2566 грн, за квітень 2018 року - 2514 грн, за травень 2018 року - 2235 грн, за червень 2018 року - 14604 грн), за рахунок ФСС - 1103 грн. Сума вихідної допомоги становить 11171 грн 34 коп. (а.с. 7).

Крім того, з наданої відповідачем під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції довідки про заробітну плату позивача від 06 березня 2019 року за № 16-07/288 вбачається, що на день звільнення ОСОБА_1 заробітна плата, що належала їй до виплати, складала 28975 грн 19 коп., у тому числі сума вихідної допомоги у розмірі 11171 грн 34 коп. (а.с. 35), тобто, за мінусом 1103 грн, які мали бути сплачені позивачу саме за рахунок коштів Фонду соціального страхування.

При цьому, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе прийняти вказаний доказ як такий, що не був поданий до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У ст. 44 КЗпП України йдеться про те, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану нею роботу порушено з боку відповідача, оскільки останній на день її звільнення з роботи не виплатив у повному обсязі позивачу заробітну плату, у тому числі суму вихідної допомоги.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі у сумі 30078 грн 19 коп., суд першої інстанції не врахував обставин того, що за рахунок підприємства позивачу до сплати визначено суму 28975 грн 19 коп., а за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 1103 грн.

Таким чином, визначений позивачем розмір заборгованості по заробітній платі у сумі 30078 грн 19 коп. не може бути стягнутий у повному обсязі з відповідача на її користь, оскільки із вказаної суми необхідно відрахувати належні їй до сплати кошти у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності, які підлягають виплаті позивачу за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

У той же час, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову з посиланням на те, що доданий позивачем до позовної заяви розрахунковий лист не є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідач, у свою чергу, не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем у сумі 28975 грн 19 коп., а навпаки, довідка відповідача про заробітну плату позивача від 06 березня 2019 року за № 16-07/288 підтверджує вказаний факт.

Крім того, оскільки позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське НВО» не було виплачено сум, що належали їй від підприємства, то є підстави і для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2018 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 09 січня 2019 року (день ухвалення рішення суду).

Відповідач, у свою чергу, в апеляційній скарзі не спростував вказані висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також щодо правильності його розрахунку.

За таких обставин, коли суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем, але неправильно визначив розмір цієї заборгованості, помилково стягнувши з відповідача на її користь кошти у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності у сумі 1103 грн, які підлягають виплаті позивачу за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 28975 грн 19 коп., а не 30078 грн 19 коп., як помилково вказав суд першої інстанції. В іншій оскаржуваній частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, за які позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, підлягають частковому задоволенню, а саме: на 96 %, тому з відповідача ПАТ «Сумське НВО» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 676 грн 61 коп. (96 % від 704,80 грн).

Крім того, ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а саме: на 4 %, тому судові витрати, понесені ПАТ «Сумське НВО» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 42 грн 29 коп. (4 % від 1057,20 грн) необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2019 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі та в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 28975 грн 19 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 676 грн 61 коп.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави 42 грн 29 коп. судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук