Справа № 640/2801/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 640/2801/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
06.02.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утриманя неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., починаючи з дня позову до суду і до досягнення повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.04.2007 р. вона уклала шлюб з відповідачем, який у подальшому розірвано 13.11.2018 р.
Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем.
Посилаючись на норми чинного законодавства стосовно обов`язку обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2019 р. по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
17.04.2019 р. до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому він просить відмовити у повторному позові ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с.33).
Відповідач вказує, що позивач надала до позовної заяви копію рішення Київського районного суду м.Харкова від 13.11.2018 р. щодо аналогічних позовних вимог про стягнення аліментів, яка була закрита судом на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України через відмову позивача від своїх позовних вимог. Підставами такої відмови позивача від позову стала передача відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 22 000 грн. у рахунок сплати аліментів. Відповідно до розписки позивача від 18.10.2018 р. вказано, що після сплати ОСОБА_2 вказаних коштів, ОСОБА_1 не буде мати до нього у подальшому будь-яких претензій щодо сплати аліментів. Відповідач вважає, що вказані доводи унеможливлюють повторне звернення до суду із позовом про стягнення аліментів або задоволення такого позову судом.
22.07.2019 р. позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, у якій вона просить суд стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2500 грн. в місяць, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення донькою повноліття з обрахуванням індексації та стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2500 грн. в місяць, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення донькою повноліття з обрахуванням індексації (а.с.42-43).
В обґрунтування уточненого позову позивач вказує, що перший раз вона звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на кожну дитину в місяць, починаючи з дня подання позову і до повноліття 15.12.2017 року.
13.11.2018 р. згідно рішення Київського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний.
В частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів було відмовлено, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 досягла згоди з відповідачем, що він сплачує утворену заборгованість по аліментам з грудня 2017 року по листопад 2018 року, та в майбутньому буде сплачувати по 2500 грн. аліментів у твердій грошовій сумі на кожну дитину в місяць. Про що була складена розписка, про погашення заборгованості та що позивач не буде звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості за ці місяці.
Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги не надає, не спілкується з доньками.
У зв язку з тим. що відповідач порушив своє зобов`язання про добровільну сплату аліментів у твердій грошовій сумі у сумі 2500 грн. на кожну дитину в місяць, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів .
Проживає вона разом з доньками, всі необхідні виплати за соціальні та побутові послуги здійснює самостійно, на роботі одержує мінімальний заробіток.
ОСОБА_1 з доньками попала в скрутне матеріальне становище, із-за відсутності житла доводиться орендувати житло, оренда з комунальними послугами складає в місяць 6000 грн., крім того, доводиться оплачувати дитсадок та школу донькам, крім того, у зв язку з роботою приходиться користуватися послугами няні, а це теж затрачені кошти. Самостійно позивач не в змозі забезпечити нормальні житлові та побутові умови дітей.
Таким чином, при сплаті позивачем аліментів у сумі 5000 грн. в місяць на доньок забезпечується наша рівність при несенні обов`язку з утримання дітей.
Позивач також просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, відповідач займається підприємницькою діяльністю без оформлення будь-яких документів, щоб не платити аліменти, у відповідача інших утриманців немає, він працездатній, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати, і він може сплачувати такий розмір аліментів.
17.09.2019 р. представник відповідача адвокат Щит І.А. подав до суду відзив на уточнений позов, у якому просив відмовити в уточненому позові ОСОБА_1 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що додаткові доводи позивача не спростовують тексту розписки ОСОБА_1 від 18.10.2018 р., у якій остання відмовилась від будь-який претензій щодо аліментів до ОСОБА_2 у майбутньому (а.с.54).
03.10.2019 р. позивачем подано відповідь на відзив, ОСОБА_1 просить задовольнити у повному обсязі її уточнену позовну заяву (а.с.55-56).
У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про проведення засідання без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує (а.с.60).
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача адвокат Щит І.А. подав до суду письмову промову у судових дебатах, згідно якої просить провести засідання без їх участі.
Також просить прийняти до уваги, що доводи позивача про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги дітям та не спілкується з ними є неправдивими. Так, тільки цього року відповідач витратив на дітей біля 20.000 гри. на подарунки та 2 місяці проживання, харчування та інші витрати на відпочинку разом із дітьми у с.Щасливцеве на Азовському морі. Позивач у судовому засіданні вказані витрати визнала. Крім цього, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи з дитинства та непрацездатною особою. Суму коштів, яка вимагає ОСОБА_1 , є для відповідача непосильною та несправедливою. По мірі сил та здоров`я він намагається працювати на тимчасових роботах та значну частину коштів надає своїм дітям добровільно. Вважає позов ОСОБА_1 , неправдивим та таким, що порушує їх попередні домовленості щодо порядку сплати аліментів та порушення її обіцянки не звертатись з цього приводу до суду у подальшому. Крім тексту позовної заяви ОСОБА_1 , жодним доказом або документом не підтвердила наявні витрати на дітей, на які вона посилається у позові. Враховуючи стан здоров`я відповідача, відсутність можливості повноцінно працювати та необхідності постійних витрат коштів на ліки та реабілітацію, він вважає максимальним для себе суму витрат на дітей у загальному розмірі 1500 грн. на 2 дітей щомісяця, починаючи з жовтня 2019 року (а.с.61-62).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи.
Ухвалою суду від 25.10.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі, оскільки даний позов про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей пред`явлений ОСОБА_1 з інших підстав та за інший період, в позові не ставиться питання про стягнення аліментів за минулий час, тобто за період, зазначений у попередньому позові.
Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви по суті справи, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 . народилась ОСОБА_3 , про що 24.04.2012 р. складено відповідний актовий запис №498, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.15).
Батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_4 , про що 17.09.2014 р. складено відповідний актовий запис №750, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.14).
Батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 13.11.2018 р. розірвано шлюб зареєстрований 07 квітня 2007 року у Відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №343, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16).

Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідноі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зі змісту ч.1,2 ст.184 СК України вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17).

Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем.

Відповідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитей, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів.

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує доводи відповідача, викладені у письмових поясненнях по суті справи, та, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання непрацездатних батьків, а також з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, вважає, що аліменти у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, тобто по 1000 (одній тисячі) гривень на кожну дитину, щомісяця, з індексацією відповідно до закону є сумою, що відповідатиме обов`язку батька дітей забезпечити частину витрат на їх утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно є достатнім та не буде порушувати майнові права дітей.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей підлягають задоволенню в сумі 2000 грн.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 51, 129 Конституції України, ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 274, 275, 430 ЦПК України, ст. 80, 84, 141, 150, 179, 180-182, 183, 191 СК України, ст..3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Республіки Узбекистан, РНОКПП НОМЕР_3 , посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_4 , видана органом 6301, дата видачі 07.12.2016 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 виданий Димитровським МВГУМВС України в Донецькій області 21.11.2007 р.) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, тобто по 1000 (одній тисячі) гривень на кожну дитину, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 06.02.2019 р.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Республіки Узбекистан, РНОКПП НОМЕР_3 , посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_4 , видана органом 6301, дата видачі 07.12.2016 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача ( код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA6026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 виданий Димитровським МВГУМВС України в Донецькій області 21.11.2007 р.

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Республіки Узбекистан, РНОКПП НОМЕР_3 , посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_4 , видана органом 6301, дата видачі 07.12.2016 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 31.10.2019 р.

Суддя Чередник В.Є.