________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/6167/19
УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову до пред`явлення позову

25.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси,

головуючий суддя Куриленко О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, як такого, що укладений без згоди іншого співвласника нерухомого майна, яке відповідно до цього договору було передано в іпотеку,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2019 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить: зупинити реалізацію арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а саме: житлового будинку загальною площею 349,3 м.кв. та земельної ділянки площею 0,0543 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження № 58502804, що перебуває на примусовому у приватного виконанні виконавця Колечко Д.М. області (лот № 377010 системи електронних торгів арештованого майка ДП «СЕТАМ»); Заборонити Державному підприємству «СЕТАМ» (м. Київ. вул. Стрілецька, 4-6. ) вчиняти будь-які дії спрямовані на проведення електронних торгів в тому числі, але не обмежуючись, дії щодо проведення електронних торгів, щодо реалізації житлового будинку, загальною площею 349,3 кв.м, та земельної ділянки площею 0.0543, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження № 58502804, що перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Колечко Д.М. (лот № 377010 системи електронних торгів арештованого майна ДП «СЕТАМ»).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона, ОСОБА_1 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2010 року.

Стверджує, що за час перебування у шлюбі вони набули майно: земельну ділянку, площею 543 кв. м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_2 ; житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . загальною площею 349.3 кв. м, який складається з літ. А - житлове: І поверх: 1 - коридор, 10,2 кв. м., 2 - гараж, 26,8 кв. м., З санвузол -6.4 кв. м.. 4 котельна -17,3 кв. м, хол гостина -106,2 кв. м, 6 - веранда -18.8 кв. м. II поверх - 7 житлова, 48,4 кв. м, 8 - санвузол 9.1 кв. м, 9 кабінет -14.9 кв. м, 10 -сходова площадка -21,5 кв. м, 11 - гардеробна. 6,5 кв. м, 12 - санвузол, 10,1 кв. м, 13 - житлова. 53,1 кв. м, № 1-2 - огорожа, який належить на підставі права власності ОСОБА_2 .

При цьому з 2002 року по 2006 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за гроші з продажу спільного майна - квартири АДРЕСА_2 , та також спільні, отримані в наслідок праці, будували спірний будинок. У 2006 році зазначений житловий будинок було добудовано.

До 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали у зареєстрованому шлюбі у спірному будинку.

У травні 2011 року, після сварки, ОСОБА_1 , разом з дітьми переїхала проживати у квартиру АДРЕСА_3 , яку орендувала у зв`язку з тим, що відповідач перешкоджав позивачці та дітям у користування спірним будинком. Вона зверталася до органів міліції та дільничого з приводу перешкоджання їй у користуванні спірним майном.

У квітні 2012 року вона разом з дітьми повернулась проживати у будинок АДРЕСА_1 , де проживає по теперішній час.

Тобто стверджує, що земельна ділянка, площею 543 кв. м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_2 ; житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 349,3 кв. є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Заявник вказує на те, що в теперішній час їй стало відомо що майно, співвласником якого її визнав суд, виставлено на публічні торги, лот № 377010 системи електронних торгів арештованого майна ДП «СЕТАМ». Майно реалізується в межах виконавчого провадження ВГІ 58502804. Але в зазначеному виконавчому провадженні явона не є боржником, а від так, реалізація належного їй майна може призвести до того, що рішення суду про визнання права власності на це майно за нею виконати буде неможливо. А враховуючи ту обставину, що майно буде реалізовано в порядку, передбаченому для виконання судових рішень, відновити її порушені права буде неможливо не тільки у ефективний, а у будь-який спосіб.

Вказане спричинило негайну необхідність звертатись до суду із даною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

З тексту поданої заяви вбачається, що майбутній позов ОСОБА_1 стосується визнання недійсним договору іпотеки, як такого, що укладений без згоди іншого співвласника нерухомого майна, яке відповідно до цього договору було передано в іпотеку, а від так підсудність даної справи слід визначати за правилами частини ч. 1 ст. 30 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, а саме: земельної ділянки та житлового будинку що розташовані за адресою АДРЕСА_1 територіально відноситься АДРЕСА_4 районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1, п.2 та п.3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб ; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Однак, звертаючись з даною заявою про забезпечення позову, заявником не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити обставини викладені в заяві, а саме: укладання шлюбу з ОСОБА_2 , придбання майна та його наявність, укладання іпотечного договору, реалізацію даного майна, оскільки до заяви не додано жодного! документу, який свідчив би про обставини, викладені в ній.

Відсутність зазначених відомостей та обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що не обмежує в праві звернутись з обґрунтованою заявою про забезпечення позову до суду протягом розгляду цивільної справи, з урахуванням положень ч.2 ст.149 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням викладеного, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006року, приймаючи до уваги, що викладені обставини у заяві про забезпечення позову жодним чином не доведені, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. . 76, 77, 81, 84 149-154, 157, 353 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», про визнання недійсним договору іпотеки, як такого, що укладений без згоди іншого співвласника нерухомого майна, яке відповідно до цього договору було передано в іпотеку відмовити.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Куриленко О. М.