ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/8732/19

Провадження № 22-ц/818/4727/19

Категорія: про встановлення факту

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 липня 2019 року у складі судді Штих Т.В., -

встановив:

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт сумісного, постійного проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , та встановити факт її перебування на його утриманні до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 вказувала, що 19 червня 1998 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування в шлюбі вона була зареєстрована за іншою ніж чоловік адресою, а саме: він був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а вона - за адресою АДРЕСА_3 . Проте, стверджує заявник, вона лише формально була зареєстрована за вказаною адресою, а насправді мешкала однією сім`єю з ОСОБА_2

Вказує, що рішення суду їй необхідне для надання до УПФУ з метою призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

В судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_1 підтримала заяву у прросила задовольнити

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення від 22 липня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду на н7едоведеність та ненадання належних і допустимих доказів, є помилковими та такими, що суперечать матеріалам справи. Вказує, що суд невірно трактував пояснення заявника надані у судовому засіданні з приводу факту її реєстрації не за місцем мешкання. Висновки суду ґрунтуються лише на припущеннях без будь-якого фактичного та правового обґрунтування. Крім того, клопотання про виклик свідків судом взагалі не вирішувалося та залишилося поза увагою.

Відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області не надано.

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Шишілов А.Ю. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Надаючи пояснення, адвокат повідомив, що в суді першої інстанції участі він не приймав, з матеріалами справи не знайомився, а про обставини, на які вказано в апеляційній скарзі, в тому числі і про клопотання заявника, яке в дійсності в матеріалах справи відсутнє, йому відомо лише зі слів ОСОБА_1

Сама ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно матеріалів справи, зокрема наданих ОСОБА_1 письмових доказів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходились у шлюбі з 19 червня 1998 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

З 04.02.2016 року по 21.05.2019 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а її покійний чоловік ОСОБА_2 до часу його смерті був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження доводів про постійне сумісне проживання з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , попри письмові докази щодо реєстрації у встановленому законом порядку її місця проживання в квартирі АДРЕСА_3 , а також про перебування на утриманні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надала суду непосвідчені ксерокопії фрагментів медичної картки, в тому числі з нечитабельним рукописним текстом, а також непосвідчені ксерокопії «актів», складених невизначеною особою, у виді заповнених рукописно прізвищ та адрес певних осіб і машинописним способом зазначення про проживання ОСОБА_1 за цією адресою без посилання на період часу такого проживання та обставин, які мають значення для справи. Інших доказів на підтвердження обставин, що мають значення для справи, ОСОБА_1 не надала, із заявами та клопотаннями з метою забезпечення доведення цих обставин доказами до суду не зверталася, а в судовому засіданні 22.07.2019 року наполягала на задоволенні заяви, вважаючи достатнім її пояснень за зазначених додатків.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 обставин, які мають значення для встановлення тих фактів, які просила ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд припустився суттєвої помилки при застосуванні норм процесуального права, за якими має розглядатися заява ОСОБА_1 , що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, відкривши провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та ухваливши рішення по суті, суд першої інстанції припустився помилки про визначення питання щодо визначення виду провадження, за яким має розглядатися заява ОСОБА_1 та вирішуватися зазначені в ній питання.

Відповідно до вимог частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини 7 статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорених прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових права або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким саме чином внормовано це питання і частиною 4 ст. 315 ЦПК України, в силу якої суддя залишає заяву без розгляду, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, за правилами якого (розгляду) вирішується і ця справа.

Зазначені положення цивільного процесуального закону узгоджуються з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.01.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно із якими в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, які не пов`язані з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем та її перебування на утриманні у чоловіка з урахуванням того, що той був зареєстрований до часу своєї смерті за іншою адресою, потребує доведення.

Лише у разі доведення та встановлення того факту, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 попри реєстрації у передбаченому законом порядку місця їх проживання за різними адресами, фактично мешкали разом і ОСОБА_1 знаходилася на його утриманні, у заявника виникає право на отримання пенсійного забезпечення у іншому розмірі.

Отже, у даному випадку не можна вважати, що у цій справі відсутній спір про право.

Проте, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та розглянув заяву про встановлення факту що має юридичне значення, в окремому провадженні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до ч.4 ст.315, п.4 ч.1 ст.374 та ст.377 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду. Таке судове рішення узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 17 січня 2019 року у справі№336/714/18.

Судове рішення апеляційної інстанції, яким заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, не позбавляє права заявника звернутися до суду у встановленому ЦПК України порядку із позовом про захист своїх прав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, ст. ст.ст. 377, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 липня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складно 01 листопада 2019 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина