Справа № 336/3610/19
Пр. № 2/336/2567/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В заяві зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо «Запоріжжя Ліве» державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є відповідач, з 2 квітня 2003 року до 2 квітня 2012 року. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення обчислювалася сумою в 6196 грн. 08 коп., яка стягнута з відповідача на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2019 року, яке набрало законної сили. Остаточний розрахунок з позивачем у сумі 4987 грн. 84 коп. з вирахуванням податків здійснено 6 травня 2019 року. Оскільки відповідач у порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення належні позивачеві суми не виплатив, а в силу ст. 117 КЗпП України в разі невчасної виплати належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган зобов`язані сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь заробіток в сумі 241056 грн. 48 коп. за 1776 днів затримки розрахунку, з яких в 2012 році кількість днів затримки становить 189 днів, в 2013, 2014 роках та 2016 роках - по 251 дню, в 2015 році та 2018 роках - по 250 днів, в 2017 році - 248 днів, а в 2019 році - 86 днів, виходячи з середнього заробітку за один день в сумі 135 грн. 73 коп.

Крім вказаної суми просить стягнути на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою її виплати при звільненні у відповідності до ст. 34 Закону України «Про працю» в порядку, внормованому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», в сумі 7905 грн. 73 коп.

Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З відзиву відповідача випливає, що позовні вимоги відповідача є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з такого.

Для звернення до суду з позовом про захист порушеного трудового права встановлений строк в три місяці, перебіг якого починається з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тому подання позову про стягнення заробітної плати лише в січні 2019 року дають підстави для констатації, що позивач вдався до звичайного способу збільшення позовних вимог через умисне затягування часу.

Між тим під час звільнення позивача, яке сталося в квітні 2012 року, з ним був проведений розрахунок, тому вже в означений час позивач не міг не знати про належну йому до сплати суму грошових коштів та наявність порушення його права через проведення розрахунку не у повному обсязі.

Крім того, немає вини суб`єкта господарювання у невиплаті належних працівнику сум, які були предметом спору, тому суду належить врахувати цю обставину як підставу для відмови в задоволенні позову.

У зв`язку з викладеним представник позивача у відзиві просить про відмову у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2 квітня 2003 року до 2 квітня 2012 року, працюючи за спеціальністю слюсаря з ремонту рухомого складу (а. с. 9). Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення обчислювалася сумою в 6196 грн. 08 коп., яка стягнута з відповідача на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2019 року, яке набрало законної сили. Остаточний розрахунок з позивачем у вказаній сумі здійснено 6 травня 2019 року.

Строки розрахунку з працівником при звільненні внормовані статтею 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із статтею 117 КЗпП України, якою встановлено відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В силу частини другої ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як зазначено, розрахунок з позивачем під час його звільнення був здійснений не в повному обсязі, у зв`язку з чим належні йому від підприємства суми, що не були виплачені на момент звільнення, були стягнуті рішенням суду.

Згідно із роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Виходячи з наведених положень законодавства про працю і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, позивачеві належить присудити всю суму заборгованості з моменту звільнення по день здійснення фактичного розрахунку, оскільки його позов про стягнення не сплачених вчасно сум заробітку задоволений повністю.

Розрахунок, наведений позивачем, зроблений ним на підставі п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на два сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Обчислена таким чином сума за період порушення права позивача по день здійснення фактичного розрахунку становить 241056 грн. 48 коп. (135 грн. 73 коп. середньоденного заробітку х 1776 днів затримки).

Вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою її виплати при звільненні у відповідності до ст. 34 Закону України «Про працю» в порядку, внормованому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд також знаходить ґрунтовною і погоджується з наведеним у позові розрахунком.

Твердження представника відповідача у відзиві про навмисне зволікання позивача з подачею позову про стягнення несплаченої йому заробітної плати як про ознаку зловживання своїм правом і підставу для відмови у задоволенні позову суд до уваги не приймає, оскільки означені доводи про пропуск встановленого законом строку для пред`явлення в суд позову з захисту трудового права розв`язані судом при вирішенні спору про стягнення заборгованості з заробітної плати в рішенні від 25.03.2019 року, яке набрало законної сили.

Судовий збір, пільги щодо сплати якого має позивач, належить присудити відповідачеві, стягнувши його в доход держави.

Вимога про покладення на відповідача видатків зі сплати судових витрат, зокрема, витрат з отримання професійної правничої допомоги, позивачем не доведена, хоча позовну заяву і подано від імені представника позивача - адвоката Вельможко А.І., оскільки не надано документального підтвердження її сплати, тому у задоволенні цієї вимоги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 241056 грн. 48 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати в сумі 7905 грн. 73 коп.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця», , у доход держави 1921 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива