Справа № 628/698/14-ц
Провадження № 6/628/70/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Коваленко .О.А.
за участю: секретаря Горбашової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську заяву Кредитної спілки «АЛЬЯНС-С» про зміну способу і порядку виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:
В липні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно, яке отримала боржник ОСОБА_1 у спадок від спадкодавця ОСОБА_2 , зареєстроване в Єдиному реєстрі ТЗ та інших реєстрах, а також кошти, які можуть знаходитись на рахунках в банківських установах або на депозитних рахунках в банківських установах або на депозитних вкладах в інших фінансових установах на ім`я спадкодавця в межах суми боргу за виконавчим листом 628/698/14-ц, вказавши наступне.
Заявник в судовому засіданні уточнену заяву підтримав та просить її задовольнити.
В судове засіданнядержавний виконавець не з`явився з невідомих суду причин, про причини неявки не повідомив.
Боржник в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин.
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 11.04.2019 року згідно пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 - відомості відсутні (а.с. 70).
Державним виконавцем було направлено запити до ПФУ та ДФС України, на які було отримано відповідні відповіді, згідно яких інформація щодо доходів боржника ОСОБА_1 відсутня (а.с. 72-77).
05.02.2019 року державним виконавцем МРВ ДВС по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ ГТУЮ у Харківській областібуло винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 за ВП № 58234959 (а.с. 82).
З повідомлень АТ «ОТП БАНК» від 12.02.2019 р., АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 17.02.2019 р. вбачається, що відсутні кошти на рахунках боржника для виконання постанови (а.с. 84,85).
Згідно відповіді, наданої 19.01.2019 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яку у встановленому законом порядку прийняла його дружина ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину не видавались у зв`язку з наявністю в державному реєстрі обтяжень нерухомого майна трьох арештів, накладених на підставі рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за позовом КС «АЛЬЯНС-С». Спадкове майно знаходиться в користуванні спадкоємиці, яка прийняла спадщину, оскільки вона є членом сім`ї спадкодавця, користувалась за життя та користується зараз всім його майном (а.с. 86).
Згідно ч. 1ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Згідно ч. 3ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.
Зміна способу та порядку виконання рішення полягає у визначеній законодавством послідовності і змісті вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також у реалізації /прав і обов`язків суб`єктів виконавчого провадження. Тобто, судом застосовуються інші (нові) заходи реалізації рішення суду за умови неможливості його виконання у спосіб та в порядку, який був передбачений раніше у цьому рішенні. При цьому, спосіб виконання рішення визначається в межах встановлених Цивільним кодексом способів захисту цивільних прав, наприклад припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тобто, фактично здійснюється заміна одного заходу примусового виконання іншим. Під час вирішення питання про зміну способу виконання суд з`ясовує обставини, що свідчать про цілковиту неможливість виконання судового рішення».
При цьому, ключовим питанням є те, що під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.
При вирішення питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.
Отже, питання щодо встановлення способу і порядку виконання рішення суду може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні цього рішення.
На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог, що є неприпустимим.
Крім того, в обґрунтування свої заяви стягувач зазначив, що державний виконавець виконав всі передбачені Законом дії щодо примусового виконання рішення суду, іншої можливості виконати рішення суду немає.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Права і обов`язки виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 1 цієї статті виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до частини п`ятої указаної норми, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті чоловіка ОСОБА_2 , проте, свідоцтво про право на спадщину не отримує.
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою для проведення виконавчих дій щодо виконання судового рішення.
Разом з тим, з поданих до суду матеріалів не вбачається, що державним виконавцем вжито всі заходи в рамках цього виконавчого провадження, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Так, державним виконавцем виконавцем встановлено відсутність у боржника нерухомого майна, що зареєстровано за ним на праві власності, а також направлено запити до державних органів та банківських установ, з відповідей яких вбачається, що боржник не має зареєстрованих джерел доходу, не отримує пенсію, а також не має на банківських рахунках грошової суми, достатньої для виконання рішення суду.
Разом з тим, частиною 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Однак, даних щодо здійснення державним виконавцем періодичної перевірки майнового стану боржника протягом останніх 6 місяців не надано.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи 03.04. 2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, що зареєстрована як місце проживання боржника та перевірити майновий стан неможливо; доступу до приміщення не надано, про що у присутності понятих складено відповідний акт.
На підставі пункту 13 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Проте, суду не надано доказів того, що приватний виконавець звертався до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 з метою виявлення майна, на яке можна звернути стягнення, отже неможливо дійти висновку, що приватним виконавцем вчинено в повному обсязі дії, спрямовані на виявлення коштів, рухомого майна боржника, на які можна звернути стягнення для погашення боргу.
Виходячи з вищевикладеного, посилання заявника щодо того, що державним виконавцем здійснено всі, передбачені Законом заходи, щодо примусового виконання рішення суду не можуть бути прийняті до уваги.
Окрім викладеного, суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається, що боржник ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання судового рішення,
За таких умов доводи щодо ухилення боржника від добровільного виконання рішення суду, є необґрунтованими, не підтверджуються належними та достатніми доказами.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 260 , 268, 435 ЦПК України, -
УХВАЛИВ :
В задоволенні заяви Кредитної спілки «АЛЬЯНС-С» про зміну способу і порядку виконання рішення суду- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом 15 днів з дня її складення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст ухвали складений 05 листопада 2019 року.
Головуючий Коваленко О.А.