Пров. №2/766/9237/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Кузьміної О.І.

за участю секретаря - Красновського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення боргу в обґрунтування якого зазначив, що 21.11.2016 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг 5000 дол. США і зобов`язався повернути їх 20.12.2016 року, про що було складено розписку від 21.11.2016 року. Гроші займалися на вирішення власних побутових проблем. Однак, до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. На прохання про добровільне повернення боргу ОСОБА_3 не реагує. У зв`язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом тому позивач змушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 5000 дол. США, що складає 130000 грн. відповідно до курсу, визначеного у розписці від 21.11.2016 року та стягнути судові витрати в розмірі 1300 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом встановлені наступні обставини справи.

Судом встановлено, що 21.11.2016 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 5000 дол. США, які зобов`язався повернути в строк до 20.12.2016 року. У випадку прострочення повернення наданої суми коштів зобов`язався сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 1% від отриманої ним суми за кожен день прострочення, про що було складено розписку.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів саме у борг. Отже у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою.

Згідно з ч. 2 ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У вказаний в розписці від 21.11.2016 року строк, а саме до 20.12.2016 року ОСОБА_3 позичену суму коштів позивачу не повернув.

Вимоги позивача про повернення вказаної суми позики в розмірі 5000 дол. США залишені відповідачем без задоволення.

Отже, в розписці, виданій відповідачем позивачу, містяться дані про укладення договору позики, його умови, сума отриманих коштів, а також строк їх повернення.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №761/12665/14-ц від 04.07.2018 року (провадження №14-134цс-18) за змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом має бути визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті без визначення за офіційним курсом НБУ еквіваленту у національній валюті України, оскільки зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може внести двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання і своєчасно не повернув борг, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5000 дол. США, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1300,00 грн.

Керуючись ст.ст.11, 14, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277-279, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 5000 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1300,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду з урахуванням перехідних положень ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

СуддяО. І. Кузьміна