Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 522/14701/15-ц

провадження № 61-47507св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - Павел Ольга Юріївна,

відповідач: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павел Ольги Юріївни на постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Кононенко Н. А., Гірняк Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

20 березня 2013 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р .В., та зареєстрований у реєстрі за № 414. Згідно з умовами договору ОСОБА_3 зобов'язалася продати ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 за 6 791 500 грн, що еквівалентно 850 000 доларів США, із розрахунку 7,993 грн за 1 долар США, не пізніше 10 квітня 2013 року. На підтвердження намірів щодо придбання зазначеного об'єкта нерухомості ОСОБА_4 було передано ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США.

Згідно з пунктом 12 попереднього договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за ним винна сторона у такому порушенні повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 100 % від суми зобов'язання, а саме у розмірі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларам США.

10 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін до попереднього договору, відповідно до умов якого сторони перенесли укладення договору купівлі-продажу та домовились укласти договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку не пізніше 22 квітня 2013 року за умови, що ОСОБА_3 підготує всі необхідні документи для оформлення основного договору та до того часу предмет попереднього договору не буде обтяжений.

Вказував, що про вказаний договір йому стало відомо випадково лише у липні 2015 року. Ознайомившись з його змістом було виявлено, що у пункті 15 зазначено, що цей договір вчинено за згодою чоловіка - ОСОБА_1, проте він будь-якої згоди на укладення попереднього договору на відчуження житлового будинку не надавав.

Зазначав, що вищевказаними діями ОСОБА_4 завдала йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 000 грн. Протиправними діями ОСОБА_4 порушила нормальний уклад його життя, заподіяла моральні й душевні страждання, які виражаються у необхідності захисту своїх прав у численних судових спорах, що супроводжується як емоційними переживаннями, так і значними фінансовими затратами. Фактично вищевказані договори стали способом протиправного заволодіння його майном. Крім того, він протягом тривалого часу вкладав трудові ресурси у спірні приміщення. Вказані обставини ще більше загострили його внутрішнє ставлення до подій, внаслідок яких він міг бути позбавлений праці всього життя, та що безперечно завдало йому значних та тривалих моральних переживань.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: визнати недійсним попередній договір від 20 березня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В., зареєстрований у реєстрі за № 414 та договір про внесення змін до попереднього договору від 10 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. та зареєстрований у реєстрі за № 586; стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року у складі судді Загороднюка В. І. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним попередній договір від 20 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. та зареєстрований у реєстрі за № 414.

Визнано недійсним договір про внесення змін до попереднього договору від 10 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. та зареєстрований у реєстрі за № 586.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1, як чоловік ОСОБА_3, не надав згоди на укладення спірного попереднього договору та договору про внесення змін до попереднього договору, тобто спірні договори були укладені з порушенням положень статті 65 СК України, статей 203, 215 ЦК України, тому їх слід визнати недійсними.

Крім того, суд дійшов висновку, що діями ОСОБА_4 позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, у необхідності захисту своїх прав у судових спорах, тому, з урахуванням конкретних обставин справи та заподіяних моральних страждань, суд вважав, що розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 2 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Заочне рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року скасовано та прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірні договори припинили свою дію ще 22 квітня 2013 року, на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду між сторонами вже не існувало договірних правовідносин, тому суд вважав його позовні вимоги безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Павел О. Ю., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд формально розглянув справу, не забезпечив повний та всебічний її розгляд, помилково вказавши, що спірні договори припинили свою дію, оскільки на їх підставі у його дружини -ОСОБА_3 виникли зобов'язання зі сплати штрафів, а він на підставі частини другої статті 65 СК України мав би надати їй згоду на укладення таких договорів, але така згода не надавалася.

Вважає, що апеляційний суд неповно встановив обставини справи та не надав правої оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам, оскільки у них містяться дві суперечливі експертизи щодо підписів у спірних договорах та заяві про згоду чоловіка на укладення договорів. Вказує, що апеляційний суд безпідставно відмовив йому у призначенні судової почеркознавчої експертизи на підставі того, що таке клопотання не заявлялося ним у суді першої інстанції, оскільки такої необхідності у нього не було, так як другу експертизу ОСОБА_4 надала тільки до суду апеляційної інстанції.

Крім того, посилається на встановлені виправдувальним вироком Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року обставини у справі по обвинуваченню його та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, які не були враховані апеляційним судом.

У січні 2019 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника позивача, в якому вказує, що доводи скарги є надуманими, необґрунтованими та не містять підстав для скасування постанови апеляційного суду. Вважає, що апеляційний суд правильно відмовив позивачу у призначенні судової почеркознавчої експертизи, оскільки необхідні обставини були встановлені висновками судових почеркознавчих експертиз, проведених у рамках досудового розслідування кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Вказує, що доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не підписував заяву про згоду на укладення спірного договору його дружиною, є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання касаційної скарги на вказаний вирок є необґрунтованим, оскільки він не набрав законної сили та є предметом перегляду у суді апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 липня 1988 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

20 березня 2013 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В., та зареєстрований у реєстрі за № 414.

Згідно з пунктом 1 договору, продавець зобов'язується продати у власність (продати), а покупець зобов'язується прийняти у власність (купити) об'єкт нерухомості, а саме житловий будинок АДРЕСА_1

У пункті 3 договору погоджено, що продаж буде здійснено за 6 791 500 грн, що еквівалентно 850 000 доларів США, із розрахунку 7,993 грн за 1 долар США за курсом Національного банку України на момент укладення договору.

Відповідно до пункту 4 договору покупець зобов'язується всю суму, вказану у пункті 3, сплатити до 10 квітня 2013 року включно, продавець зобов'язується передати у власність (продати) та підписати договір купівлі-продажу вказаної у цьому договорі нерухомості не пізніше 10 квітня 2013 року включно.

Згідно з пунктом 6 договору до укладення цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав продавцю грошові кошти у сумі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США.

У пунктах 12, 13 договору сторони оцінили зобов'язання, що витікають з цього договору, у суму в розмірі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США, виходячи з офіційного обмінного курсу, встановленого Національним банком України, 1 долар США становить 7,993 грн.

У разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за попереднім договором винна сторона у такому порушенні повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 100 % від суми зобов'язання, вказаної у пункті 12 попереднього договору.

Згідно з пунктом 15 договору цей договір вчинено за згодою чоловіка продавця - ОСОБА_1, окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. 20 березня 2013 року за реєстровим № 413 (том 1, а. с. 10-11).

10 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін до попереднього договору.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору пункт 4 попереднього договору викладено у наступній редакції: «Покупець зобов'язується всю суму вказану у пункті 3 сплатити до 22 квітня 2013 року включно, продавець зобов'язується передати у власність (продати) та підписати договір купівлі-продажу вказаної в цьому договорі нерухомості не пізніше 22 квітні 2013 року включно.»

Заявою від 20 березня 2013 року, що посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. та зареєстрована у реєстрі за № 413, ОСОБА_1 дав згоду своїй дружині - ОСОБА_3 на укладення попереднього договору, договорів про внесення змін та/або доповнень до нього, за яким вона зобов'язується продати житловий будинок АДРЕСА_1 та у майбутньому договору купівлі-продажу вищезазначеної нерухомості (том 1, а. с. 41).

Позивач у позові зазначав, що відповідної згоди на укладення договору не давав і вказаної вище заяви не підписував.

Відповідно до висновку експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру Міністерства внутрішніх справ України від 21 липня 2016 року № 259п по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006244 від 29 липня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_3, а також рукописний текст «ОСОБА_3.» у попередньому договорі від 20 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, засвідчений нотаріусом Фроловою Р. В. та зареєстрований за № 414, виконаний, ймовірно, не ОСОБА_3, а іншою особою. Вирішити питання у категоричній формі не виявилось можливим у зв'язку з простою будовою утворюючих досліджуваний підпис та запис елементів, недостатньою кількістю порівняльного матеріалу.

Згідно з висновком експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру Міністерства внутрішніх справ України № 258п від 21 липня 2016 року по матеріалам досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006244 від 29 липня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_3, а також рукописний текст «ОСОБА_3.» у договорі про внесення змін до попереднього договору від 10 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, засвідчений нотаріусом Фроловою Р. В. та зареєстрований за № 586, виконаний, ймовірно, не ОСОБА_3, а іншою особою. Вирішити питання у категоричній формі не виявилось можливим у зв'язку з простою будовою утворюючих досліджуваний підпис та запис елементів, недостатньою кількістю порівняльного матеріалу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Павел О. Ю. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п'ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції виходив лише з того, що на час звернення останнього з позовом, дія попереднього договору від 20 березня 2013 року та договору про внесення змін до нього від 10 квітня 2013 року припинилася, тому вимоги про визнання цих договір недійсними є безпідставними, так як між сторонами фактично не існує договірних правовідносин.

Суд вказав, що з копії договору про внесення змін до попереднього договору від 10 квітня 2013 року вбачається, що сторони перенесли укладання договору купівлі-продажу житлового будинку не пізніше 22 квітня 2013 року, тобто права і обов'язки між сторонами за даним правочином передбачались на майбутнє. Однак, такий договір між сторонами укладено не було.

Проте, з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договорів і такі договори визнаються недійсними з моменту вчинення, то сплив строку у який сторони мали укласти основний договір не може розцінюватися як підстава для відмови у задоволенні позову про визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди. Припинення строку договору не позбавляє сторін та зацікавлених осіб права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд не врахував наведеного, формально розглянув справу, взагалі не досліджуючи підстав для визнання спірних договорів недійсними, фактично самоусунувшись від вирішення спору.

При цьому, апеляційний суд не звернув увагу на те, що попереднім договором від 20 березня 2013 року сторони погодили не тільки укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у майбутньому, а й встановили інші зобов'язання (штрафні санкції), у разі не підписання такого договору, тобто у будь-якому разі створили зобов'язання для сторін спірного договору, та не врахував, що визнаний судом недійсним правочин, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За таких обставин, апеляційний суд повинен був перевірити наявність чи відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не врахував наведених норм матеріального та процесуального права й правових висновків Верховного Суду, формально розглянув справу, не перевірив та не надав правової оцінки доводам позовної заяви ОСОБА_1, дійшовши передчасного висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено неповно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи, апеляційному суду також необхідно врахувати та перевірити й інші доводи касаційної скарги представника позивача, зокрема, й щодо безпідставної відмови суду апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, враховуючи наявність у матеріалах справи декількох суперечних один одному висновків експертів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павел Ольги Юріївни - задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В.Черняк