Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 304/2016/14-ц

провадження № 61-19581св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року в складі судді Шешені М. О.та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2017 року у складі колегії суддів: Готра Т. Ю., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2011 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 17 вересня 2007 року № МКК7АК00010011 ОСОБА_1 17 вересня 2007 року отримав кредит у розмірі 11 343,60 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2012 року. Однак у порушення статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 04 жовтня 2011 року виникла заборгованість у загальному розмірі 13 352,00 дол. США, з яких: 7 632,34 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 859,08 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 847,80 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 2 012,78 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Крім цього, зобов`язання за вказаним договором забезпечені порукою у розмірі 200,00 грн згідно договору поруки від 20 жовтня 2010 року № 167, укладеного з поручителем ПАТ «Акцент-Банк». Згідно рішення Перечинського районного суду від 05 лютого 2009 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та звернуто стягнення на заставне майно відповідача, а саме автомобіль марки ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На підставі вказаного рішення банк реалізував предмет застави за ринковою ціною 2 786,34 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № РТ023В0JGV. Дані кошти зараховано на рахунок боржника у розмірі: 1 100,16 дол. США - на погашення заборгованості за тілом кредиту, 925,34 дол. США - погашено відсотки за кредитом, 408,20 дол. США - погашено комісію, 352,64 дол. США - погашено пеню. Таким чином, кредитний договір від 17 вересня 2007 року № МКК7АК00010011 не припинений, а коштів від реалізації заставного майна не вистачило для погашення всієї заборгованості за кредитом і станом на 16 грудня 2014 року борг становить 22 119,35 дол. США, в тому числі: 7 632,34 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 401,17 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 193,20 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 7 892,64 дол. США - заборгованість за штрафами.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 22 119,35 дол. США за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № МКК7АК00010011, а також судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Перечинського районного суду від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2017 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № МКК7АК00010011 в сумі 22 119,35 дол. США, з яких 7 632,34 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 401,17 дол. США - заборгованість за процентами за користуванням кредитом, 1 193,20 дол. США - заборгованість за комісією за користуванням кредитом, 7 892,64 дол. США - заборгованість за штрафами.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ПАТ «Акцент Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200,00 грн.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що відповідно до пункту 2.1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у пункті 7.1 договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.7 договору. Згідно пунктів 2.2.2, 2.2.4 кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 7.1, 7.4 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені пунктами 2.3.3 та 7.1 договору.ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 17 вересня 2007 року, а тому суд вважав, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції скасуватита направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 304/2016/14-ц і витребувано її з Перечинського районного суду Закарпатської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

12 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

На підставі ухвали Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано всіх обставин справи на які посилаються сторони, докази не оцінено в сукупності, не спростовано ті, які суперечать один одному, та не наведено підстав неврахування суперечливих доказів.

Суд апеляційної інстанції доводи про стягнення пені з порушенням строку позовної давності до уваги не взяв, оскільки заява про застосування строків в суді першої інстанції не заявлялась. Відповідач в суді першої інстанції не брав участь, тому не міг заявити відповідне клопотання про застосування строків позовної давності.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір від 17 вересня 2007 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 11 343,60 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2012 року.

Виконання даного зобов`язання ОСОБА_1 було забезпечено договором застави від 17 вересня 2007 року, предметом якого був автомобіль марки ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним вище кредитним договором за рішенням Перечинського районного суду від 05 лютого 2009 року було звернено стягнення на заставне майно і після чого на підставі вказаного рішення банк реалізував предмет застави -автомобіль за ринковою ціною 2 786,34 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № РТ023В0JGV.

Коштів від реалізації заставного майна не вистачило для погашення усієї заборгованості за кредитом, а тому станом на 16 грудня 2014 року борг становить 22 119,35 дол. США, з яких 7 632,34 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 401,17 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 193,20 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом та 7 892,64 дол. США - заборгованість за штрафами.

20 жовтня 2010 року з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 17 вересня 2007 року із ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167, згідно з умовами якого ПАТ «Акцент-Банк» зобов`язалося перед кредитором солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання ним всіх обов'язків за кредитним договором в межах суми 200,00 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Відповідно до статті 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із статтею 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 17 вересня 2007 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 11 343,60 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2012 року включно.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2009 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та звернено стягнення на заставне майно відповідача, а саме автомобіль марки ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На підставі вказаного рішення банк реалізував предмет застави за ринковою ціною 2 786,34 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № РТ023В0JGV.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення відсотків, комісії та штрафу. Проте такі вимоги банком до позивача не заявлялись.

Звернувшись з позовом про звернення стягнення на заставне майно, який задоволено рішенням Перечинського районного суду від 05 лютого 2009 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови та строк виконання основного зобов`язання.

Отже, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору в частині нарахування відсотків, комісії та штрафів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко В. В. Сердюк
І. М. Фаловська