Єдиний унікальний номер 225/6454/18 Номер провадження 22-ц/804/1078/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 225/6454/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку, з апеляційною скаргою Державного підприємства «Торецьквугілля» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року (суддя першої інстанції Ткач Г.В.), -

В С Т А Н О В И В :

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» (далі - ДП «Торецьквугілля») про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якого посилався на те, що з 05 квітня 2016 року він працював на ВП «Шахта Центральна» ДП «Торецьквугілля» в якості забійника на відбійних молотках.

З 12 грудня 2017 року звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (наказ № 189 від 14 грудня 2017 року).

При звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку всіх належних виплат, а саме, не виплачено заборгованість по оплаті лікарняних листів за січень-лютий 2017р., березень 2017р., квітень 2017р., червень 2017р. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 13 грудня 2017 року по день фактичного розрахунку (а.с. 3-4).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Торецьквугілля» задоволені повністю.

Стягнуто з ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 88 867 грн. 72 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору (а.с. 61-64).

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ДП «Торецьквугілля» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить змінити рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 23 січня 2018 року. З огляду на це відповідач повністю заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з простроченням тримісячного строку для звернення з позовною заявою до суду, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП. Оплата лікарняних не відноситься до заробітної плати, тому до зазначеної заборгованість не застосовуються положення статті 117 КЗпП України. Оплата лікарняних за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності складала 2 735 грн. 00 коп. і виплачена позивачеві згідно з платіжним дорученням № 349 від 07 листопада 2018 року.

Крім того зауважує, що при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин (а.с. 66-69).

Позивачем ОСОБА_1 надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ДП «Торецьквугілля», в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалено відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідачем було порушено порядок розрахунку при звільненні, належні йому при звільненні суми були виплачені з затримкою, що стало підставою для правомірного застосування судом положень ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ДП «Торецьквугілля» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ДП «Торецьквугілля» судові повістки-повідомлення про розгляд справи 29 травня 2019 року отримали 21 травня 2019 року та 22 травня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень та інформацією з сайту АТ «Укрпошта» (а.с. 90, 91).

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ДП «Торецьквугілля» про причини неявки у судове засідання 29 травня 2019 року не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ДП «Торецьквугілля», явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ДП «Торецьквугілля» не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах. При звільненні відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 116, 117 КЗпП України.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Відокремленому підрозділі шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» в якості забійника на відбійних молотках.

12 грудня 2017 року його звільнено з роботи за ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (наказ № 189 від 14.12.2017), що підтверджується копією трудової книжки.

За період перебування ОСОБА_1 на лікарняних з 15.06.2017 року по 26.06.2017 року та з 01.08.2017 року по 20.08.2017 року було нараховано до виплати за перших п`ять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання за рахунок коштів роботодавця 2 735 грн. 00 грн. (а.с. 32-33). Вказана сума виплачена платіжним дорученням № 349 від 07 листопада 2018 року, що підтверджується довідкою відповідача.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні в порушення положень ст.116 КЗпП України з ним не було проведено повного розрахунку, оплата лікарняних була проведена лише 07 листопада 2018 року. Встановлені обставини відповідачем не оспорюються.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 грудня 2017 року по 7 листопада 2018 року.

Судом правильно визначений розмір середнього заробітку з урахуванням середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідачем за жовтень-листопад 2017 року в сумі 393 грн. 22 коп., що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 31).

Доводи апеляційної скарги про те, що оплата лікарняних не входить до заробітної плати, а тому і відсутні підстави для застосування положень ст.117 КЗпП України не можуть бути прийнятими до уваги, так як суперечать положенням діючого законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відсутність вини у затримці виплати належних позивачеві сум при звільненні відповідачем не доведено.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237' 1 цього кодексу роз`яснено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що перебіг строку в даному випадку розпочинається із дня фактичного розрахунку при звільненні з працівником, а тому в даному випадку строк звернення до суду не сплив, оскільки повний розрахунок з позивачем проведено 07 листопада 2018 року, а до суду з позовом ОСОБА_1 звернувся 01 листопада 2018 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку враховувати спірну суму, на яку позивач мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком є безпідставним. Оскільки в даному випадку спору щодо розміру невиплаченої суми заборгованості не було та положення статті 117 КЗпП України не передбачають ніяких обмежень визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Визначений судом розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача відповідачем не оспорюється.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати понесені відповідачем ДП «Торецьквугілля» за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Торецьквугілля» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Л.І. Соломаха

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований