Тростянецький районний суд
справа № 147/295/17
номер провадження № 4-с/147/17/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Дудікова А.В.,

при секретарі: Свистун А.П.

за участю:

представника скаржника ОСОБА_1,

начальника Тростянецького

районного відділу ДВС ГТУЮ

у Вінницькій області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу № 147/295/17 за скаргою ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4, ОСОБА_5

Скаргу обґрунтовує тим, що 02.07.2017 р. Тростянецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі №147/295/17, яким з ОСОБА_5 було стягнуто на утримання доньки Вікторії, сина ОСОБА_6 аліменти в твердій грошовій сумі, що складає 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 31.03.2017 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття. 24.10.2018 р. ОСОБА_3 звернулася до відділу ДВС де їй повідомили, що виконавче провадження закінчено 27.06.2018 р. Оскаржувана постанова була ухвалена саме у звязку з тим, що рішення згідно виконавчого листа, виконано в повному обсязі, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 183 СК України, оскільки сину ОСОБА_6 лише 8 років, а тому аліменти за вищевказаним виконавчим листом ще мають стягуватися не менше 10 років до його повноліття. Тобто з липня 2018 року ОСОБА_3 фактично не отримує аліментів на утримання сина, що порушує в першу чергу його права. У звязку вищевикладеним просила поновити строк звернення до суду з даною скаргою та постановити ухвалу, якою визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження №54428848 від 27.06.2018 р. Також, просила зобовязати уповноважену особу Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області поновити порушене право ОСОБА_3 шляхом скасування постанови старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 54428848 від 27.06.2018 року та відновлення виконавчого провадження № 54428848, стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник вимоги скарги підтримали та просили задовольнити.

Представник Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькоій області ОСОБА_2 зазначила, що скарга є необгрунтованою, в задоволенні вимог скарги просила відмовити.

Боржник ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши скаржника, її представника, представника Тростянецького районного відділу ДВС, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.06.2018р. вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, 15.01.2010р., аліменти в твердій грошовій сумі, що складає 2 000 грн, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 31.03.2017р. і до досягнення ОСОБА_5 повноліття. Рішення набрало законної сили 23.06.2017р.

На підставі вищевказаного рішення суду, Тростянецьким районним судом Вінницької області 04.07.2017р. виданий виконавчий лист (а.с.5).

24.10.2018р. ОСОБА_3 звернулася до начальника Тростянецького ВДВС ГТУЮ із заявою про отримання копії постанови про закриття виконавчого провадження, копію якої отримала цього ж дня, що підтверджується її підписом на даній заяві (а.с.6).

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №54428848 від 27.06.2018, старший державний виконавець Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4, встановила, що рішення згідно виконавчого листа виконано в повному обсязі, ураховуючи викладене, керуючись вимогами п. 7 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №147/295/17 виданого Тростянецьким районним судом про стягнення аліментів по 2 000 грн щомісячно у твердій грошовій сумі на утримання дітей: Вікторії, 07.06.2000р.н., ОСОБА_7, 15.01.2010р.н. до досягнення Вікторією повноліття, починаючи з 31.03.2017р. закінчено (а.с.7).

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник вказує, що оскаржувана постанова була ухвалена саме у звязку з тим, що рішення згідно виконавчого листа виконано в повному обсязі, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 183 СК України, оскільки ОСОБА_7, 15.01.2010р.н. лише 8 років, а тому аліменти за вищевказаним виконавчим листом ще мають стягуватися не менше 10 років до його повноліття, оскільки після червня 2018 року вона з окремим позовом про стягнення аліментів на утримання сина до суду не зверталася.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 183 СК України передбачено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у звязку з досягнення старшою дитиною ОСОБА_5 повноліття, державний виконавець був зобовязаний здійснити перерахунок розміру аліментів, а саме стягувати половини з тієї суми, що підлягала стягненню з боржника та продовжити стягнення аліментів у новому розмірі до досягнення молодшою дитиною ОСОБА_7 повноліття, а не виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

А тому, суд вважає, що підстав для закінчення державним виконавцем виконавчого провадження не було, оскільки на час винесення постанови рішення суду в повному обсязі виконано не було.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що дії старшого державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ щодо винесення постанови від 27.06.2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП№ 54428848 є неправомірними, й такими, що порушують права заявника на судовий захист, а тому приходить до висновку про необхідність визнання неправомірною та скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Абзацами 1 та 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Інформації щодо отримання скаржником копії постанови державного виконавця від 27 червня 2018 року, в результаті належного виконання останнім вимог Закону України «Про виконавче провадження», матеріали справи не містять, також представником ВДВС суду не надано.

Також копія реєстру поштових відправлень за липень 2018 року Тростянецького РВ ДВС свідчить про те, що постанова була направлена ОСОБА_3 лише 12.07.2018р., даних про отримання постанови реєстр не містить, а тому твердження представника ДВС про те, що скаржник звернувся до суду із порушенням строку для звернення до суду, не заслуговують на увагу.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №54428848 від 27.06.2018р., скаржник отримала 24.10.2018р., а скаргу подано до суду 26.10.2018р., тобто в межах строку, визначеного п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У своїй скарзі ОСОБА_3 просила суд стягнути на її користь всі судові витрати з Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області.

У судовому засіданні ОСОБА_3 наддала суду: ордер; договір про надання професійної правничої допомоги від 26.0.2018р.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію газети; квитанцію від 26.10.2018р. про сплату 2000 грн., згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 26.10.2018р.; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу про сплату 2 000грн.; акт приймання-передачі наданих професійних правничих послуг за Договором про надання професійної правничої допомоги від 26.10.2018р., що склала 2 000 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи складність справи, кількість часу, який необхідно для складання та підготовки скарги, участі в судовому засіданні, надання консультації, а також тому, що стягнення судових витрат з Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу витрат, суд дійшов висновку про стягнення з Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області на користь скаржника 300 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 27 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 54428848.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 27 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 54428848, винесену старшим державним виконавцем Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4.

Стягнути з Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 300,00 грн. судових витрат.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено 26.03.2019 року.

Суддя