ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Чернівці

Справа № 725/602/18

Провадження №22-ц/822/981/19

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Собчук І.Ю.

за участю: позивача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності, головуючий у І-й інстанції - Стоцька Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є одним із співвласників житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 164,1 кв.м., в тому числі житловою площею 66,80 кв.м. Зазначений будинок облаштований двома окремими в`їздами на його територію, має два окремих входи. За будинком закріплено земельну ділянку площею 1121 кв.м, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Співвласниками спірного будинковолодіння є ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Зазначав, що раніше між співвласниками існувала домовленість щодо користування приміщеннями будинковолодіння, проте протягом останніх років між сторонами виникли конфлікти. Відповідачі змінили ключі в будинку та не допускають його до будинку, чинять йому перешкоди у користуванні власністю.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив виділити йому у користування ј частку житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 відповідно до 5 варіанту виділу висновку судової інженерно-технічної експертизи, а саме, в житловому будинку: сходова клітина (частина) площею 2,90 кв.м.; сходова клітина - 5,70 кв.м.; коридор - 8,50 кв.м.; кімната - 26,00 кв.м.; кухня (частина) - 1,20 кв.м.; комора - 3,20 кв.м.; в господарських будівлях і спорудах: 1/2 вбиральні літ. Г; Ѕ огорожа №1; огорожа (ворота з хвірткою) № 2.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_1 ј частку у будинковолодінні АДРЕСА_1 , в житловому будинку наступні приміщення: частину сходової клітини І(І) площею 2,90 кв.м.; сходову клітину 1-3 - 5,70 кв.м.; коридор 1-4 - 8,50 кв.м.; кімнату 1-5 - 26 кв.м.; кухню (частина) 1-8 (1-8?) - 1,20 кв.м.; комору 1-10 - 3,20 кв.м., а також наступні господарські будівлі і споруди: Ѕ вбиральні літ.Г, Ѕ огорожі №1; огорожа (ворота з хвірткою) №2.

Право спільної часткової власності ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_1 , припинено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення представник відповідача ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, внаслідок невірного застосування норм матеріального прав та неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що в результаті виділу частки одного із співвласників будинковолодіння будуть порушені права інших співвласників на такий виділ. ОСОБА_1 не надано суду доказів про технічну можливість виділу ідеальних часток інших співвласників, та відсутність порушень їх прав внаслідок виділу частки одного з них. Висновком судової будівельної-технічної експертизи №491 від 27 березня 2019 року, яка була проведена на замовлення ОСОБА_5 , встановлено, що виділ кожному із співвласників приміщення в будиноковолодінні по АДРЕСА_1 , яке б відповідало вимогам ДБН щодо ізольованої квартири та за розміром відповідало б часткам співвласників у праві спільної часткової власності на вказане майно, є технічно неможливим.

В зазначеній експертизі зазначено, що плаща основної будівлі без врахування площі неопалювальних приміщень становить 95, 5 кв.м. А площа 1/4 частки основної будівлі становить 23,88 кв.м., що недостатньо для влаштування однокімнатної квартири згідно з вимогами ДБН. Відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-05 «Будинки і споруди. Житлові будинки» визначено мінімально необхідну площу для однокімнатної квартири, яка становить 27,12 кв.м. Зазначене свідчить про те, що виділ частки 1/4 частки є технічно неможливим.

Отже, за 5 варіантом виділу частки співвласникам 3/4 ідеальних часток виділено у власність частину будинковолодіння, в якій превалює площа підвальних приміщень та складає 60 % від загальної площі виділеного їм майна, що свідчить про невідповідність такого виділу принципам справедливості та рівності прав співвласників.

Також звертає увагу на те, що схематичним планом 5-го варіанту виділу ј частки, на першому поверсі у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 залишаються дві житлові кімнати, одна з яких є прохідною, та має вихід до єдиного приміщення кухні, що свідчить про неможливість поділу цих приміщень між іншими співвласниками у співвідношенні часток 1/2 та 1/4, з врахуванням мінімально необхідних площ для однокімнатної квартири. Вказані обставини підтвердила під час допиту в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 , яка пояснила, що виділ часток інших співвласників можливий, в даному випадку, тільки за рахунок добудови до будинковолодіння.

Крім того, зазначає, що при подачі уточненої позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір». Оскільки ОСОБА_1 заявлені вимоги, які підлягають вартісній оцінці, яка становить 533 634, 60 грн, то судовий збір в даному випадку повинен становити 5 336,34 грн, однак позивачем сплачено лише 708, 80 грн.

На апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались неприязні відносини та наявна технічна можливість виділу частки позивача у будинковолодінні.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Спадкоємцем майна померлої за законом є ОСОБА_3 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 травня 2018 року визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , по ј частці кожному.

Отже, ОСОБА_1 належить на праві власності ј частка будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 1622/16834/12 (касаційне провадження № 61-4936св18).

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо наявності технічної можливості розділити в натурі спірне нерухоме майно пропорційно їх часткам у будинку, з огляду на таке.

Висновком № 606 від 24 травня 2019 року, складеним судовим експертом Ощипко О.О. на виконання ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2019 року, визначено п`ять варіантів поділу житлового будинку (Т.2 а.с. 5-60).

Для реалізації п`ятого варіанту поділу в житловому будинку, експертом запропоновано провести роботи по його реконструкції, за умови дотримання всіх вимог державних будівельних норм, після оформлення документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію. Визначено, що співвласникам спільно необхідно ліквідувати існуючу перегородку між приміщеннями поз. 1-8 (кухня) та 1-9 (санвузол), а також наявні в даних приміщеннях сантехнічні прилади, в новоствореному приміщенні влаштувати перегородку, розділивши його на два окремих приміщення (вбиральні поз. 1-81 площею 1,20 кв.м. та поз. 1-82, 1-9 площею 15,40 кв.м., яке в свою чергу рекомендується розділити на кухню, тамбур та ванну кімнату), обладнавши відповідними мережами та приладами; ліквідувати існуюче дверне заповнення та дверну пройму між приміщеннями: поз. 1-5 та 1-6. В приміщенні поз. І підвального поверху демонтувати сходинки та влаштувати перегородку, розділивши дане приміщення на два (поз.І1 - підсобне приміщення площею 2,90 кв.м. та поз. І2- підсобне приміщення площею 1,90 кв.м.); в приміщенні підвального поверху, що не включене в загальну площу будинку, напроти дверної пройми з приміщення поз. V на місці існуючої віконної пройми, розібравши підвіконну частину стіни та облаштувавши приямок перед входом з вулиці, влаштувати дверну пройму та установити дверне заповнення; розділити мережі енергоносіїв та їх облік, а також опалення (пічне, мережу місцевого водяного, або інше); привести віконні та дверні пройми, а також утеплення будинку у відповідність до вимог державних будівельних норм.

ОСОБА_1 , як власнику ј частки, рекомендовано, влаштувавши перегородки з дверними проймами, розділити існуюче приміщення кімнати поз. 1-5 на три приміщення (коридор з розмірами не менше 1,10x1,10м, кухню площею не менше 7.00 кв.м. та кімнату не менше 15,00 кв.м.). В новоствореному приміщенні кухні влаштувати нову віконну пройму, розібравши частину сини (зовнішньої, не несучої), з дотриманням технології виконання подібного роду робіт; ліквідувати існуючу перегородку між приміщеннями 1-4 та 1-10, та влаштувати нову з дверною проймою, збільшивши приміщення поз 1-10 до 3,30 кв.м., обладнати новостворене приміщення поз. 1-10 відповідними мережами і приладами для його подальшого використання в якості ванної кімнати; виконати оздоблення новостворених поверхонь, а також облаштування підлог окремих приміщень відповідно до особливостей їх використання.

Крім того, ОСОБА_1 запропоновано надати наступні господарські будівлі та споруди: 1/2 вбиральні літ. «Г», 1/2 огорожі №1, огорожа (ворота з хвірткою №2.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , як власникам ѕ часток, рекомендовано організувати другий вихід на горище шляхом влаштування люка в перекритті між дерев`яними балками, в приміщенні поз. 1-2 влаштувати приміщення вбиральні, обладнавши його відповідними мережами і приладами, розібрати існуючу піч та дверне заповнення між приміщеннями поз. 1-7 та 1-82, 1-9, на місці існуючої дверної пройми встановити піч, а пройму печі облаштувати дверним заповненням; в приміщенні поз. 1-7 (кімната) влаштувати перегородку, чим розділити його на два окремих приміщення: коридор шириною не менше 1,10 кв.м та кімнату площею не менше 10,00 кв.м; новостворене приміщення поз. 1-82, 1-9, влаштувавши перегородки з дверними проймами, розділити на три приміщення (коридор з розмірами не менше 1,10x1,10 кв.м, кухню площею не менше 8,00 кв.м та ванну кімнату не менше 3,30 кв.м обладнавши їх відповідними мережами і приладами; виконати оздоблення новостворених поверхонь, а також облаштування підлог окремих приміщень відповідно до особливостей їх використання.

Крім того, відповідачам запропоновано надати наступні господарські будівлі, а саме, сарай літ. «В», сарай літ. «Б», 1/2 вбиральні літ. «Г», 1/2 огорожі №1, огорожа (ворота з хвірткою) №3(Т.2 а.с.28-30).

27 березня 2019 року експертом Созонтовою К.С., на замовлення адвоката ОСОБА_5, складено висновок № 491 судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 - 1/2 ідеальна частка, ОСОБА_6 - 1/4 ідеальна частка, ОСОБА_1 - 1/4 ідеальна частка. Зазначеним висновком експерта встановлено, що мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 27,12 кв.м. Площа 1/4 частини основної частини будівлі становить 23,88 кв.м., що недостатньо для влаштування однокімнатної квартири згідно вимог ДБН. Виділ кожному із співвласників приміщення в будинковолодінні по АДРЕСА_1 , яке б відповідало вимогам ДБН щодо ізольованої квартири, та яке за розміром відповідало б часткам співвласників у праві спільної часткової власності на вказане майно, є технічно неможливим.

Згідно з технічним паспортом, виданим Чернівецьким комунальним обласним БТІ, спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 164 кв.м, житлову - 66,80 кв.м, та складається із трьох кімнат: 26,00 кв.м, 24,00 кв.м, 16,80 кв.м, і допоміжних приміщень - 97,30 кв.м, а саме: по першому поверху веренда - 15,30 кв.м, вбиральня - 1,90 кв.м, сходова клітка 5,70 кв.м, коридор - 8,50 кв.м, кухня - 11,80 кв.м, ванна - 4,30 кв.м, комора 3,20 кв.м, та по підвалу: сходова клітка - 5,00 кв.м, коридор 11,50 кв.м, підвал - 15,60 кв.м, підвал - 5,00 кв.м, підвал - 9,50 кв.м.

З положень ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки.» видно, що у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо (пункт 2.22).

Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м, в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м, на дві - 14 кв.м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв.м (пункт 2.24).

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства, правові позиції суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що переобладнання жилих приміщень у нежитлові завдасть неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Крім того, для відповідності вимогам будівельних норм, як зазначено у висновку експерта, слід провести відповідні ремонтно-будівельні роботи. Однак у рішенні суду не зазначено про ці роботи та хто саме має їх здійснити.

Разом з тим, згідно із статтею 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом, у тому числі й учасники спільної часткової власності. За таких обставин, покладення обов`язку щодо влаштування переобладнань на сторін, без зазначення способу та вартості переобладнання, є порушенням принципу рівності суб`єктів права власності.

Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Статтею 152 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Чинним законодавством передбачено, що у випадку необхідності перепланувань чи виконання інших будівельних робіт, необхідно звернутися до Державної архітектурної будівельної інспекції та зареєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Згідно з пунктом 1 Порядку виконання будівельних робіт, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації, капітального ремонту. Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, визначено, що реконструкція житлового будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог.

Відповідно до положень Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 2 вищезазначеного Порядку виконання будівельних робіт будівельні роботи можуть виконуватися: після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою подання за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт та реєстрації цього повідомлення у єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів.

Отже, усі прибудови (у тому числі і другий вхід у будинок), вбудови, тощо є будівельними роботами, а тому без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт не дозволяється створювати фактично відокремлені приміщення з власним входом.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові ВС від 05 червня 2019 року у цивільній справі № 381/2650/16-ц.

Водночас при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку необхідне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові ВС від 25 квітня 2019 року у цивільній справі № 630/986/14-ц.

Експертом були визначені роботи щодо розділення мережі енергоносіїв та їх облік, а також опалення (пічне, мережу місцевого водяного).

Разом з тим, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю та пожежної інспекції про можливість розділення мережі енергоносіїв та їх облік, а також опалення у виділеному сторонам житлового приміщення, а також про відповідність пов`язаних з цим переобладнанням і переплануванням будівельним нормам і правилам в матеріалах справи відсутні.

Крім того, обгрунтованими є аргументи апеляційної скарги в частині того, що про поділі будинку за обраним варіантом, на першому поверсі у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 залишаються дві житлові кімнати, одна з яких є прохідною, та має вихід до єдиного приміщення кухні, що свідчить про неможливість поділу цих приміщень між іншими співвласниками у співвідношенні часток 1/2 та 1/4, з врахуванням мінімально необхідних площ для однокімнатної квартири.

Вищезазначене свідчить про неможливість здійснення реального поділу в натурі існуючого спірного будинку із дотриманням чинних норм та правил, ураховуючи те, що такий поділ призведе до порушення прав відповідачів, крім того, для відокремлення частин будинку слід здійснити капітальні переобладнання, що не відповідає інституту поділу нерухомого майна в натурі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. «а» п.п. 12, 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та п.п. 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду від 04 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

В порушення вищезазначених роз`яснень закону судом першої інстанції залишено господарські споруди у спільній частковій власності сторін.

З огляду на викладене, оскільки провести реальний розподіл спірного будинку між трьома співвласниками з дотриманням будівельних норм неможливо, а запропоновані експертом варіанти поділу будинку, виходячи з конструктивних особливостей та планування, визначені з відхиленням від чинних вимог ДБН, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позову про поділ в натурі частини нерухомого майна відсутні.

Враховуючи наведене, обставини справи, стосунки співвласників між собою, фактичний порядок користування спірним майном, пропорційно й обґрунтовано оцінивши права співвласників на користування власним майном, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаних висновків суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права, є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності.

Крім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги в частині неповної сплати позивачем судового збору при подачі заяви про уточнення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

19 червня 2019 року представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме, просив виділити ОСОБА_1 1/4 частку спірного житлового будинку відповідно до 5 варіанту висновку №606 судової інженерно-технічної експертизи.

Зокрема, в зазначеній заяві вказано, що вартість 1/4 частки позивача складає 533 634, 50 грн, що також підтверджується висновком № 606 судової інженерно-технічної експертизи.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що у разі якщо позивач на підставі частини другої статті 31 ЦПК збільшив розмір позовних вимог, заявив нові вимоги або до початку розгляду справи по суті змінив предмет або підставу позову, у зв`язку з чим збільшилась ціна позову, він відповідно до абзацу другого частини другої статті 6 Закону № 3674-VI, частини третьої статті 80 ЦПК повинен сплатити до звернення до суду з відповідною заявою несплачену суму судового збору, розмір якого має відповідати ставкам, встановленим пунктом 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

З огляду викладене, уточнюючи позовні вимоги, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1% від дійсної вартості частки майна, яку він просив виділити, тобто 533 634,50 грн *1% - 704, 80 грн = 4 631,54 грн.

Однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави несплачений останнім судовий збір при зверненні до суду із заявою про уточнення позовних вимог.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаних висновків суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права, є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на викладене, з позивача на користь ОСОБА_6 слід стягнути 2 444,50 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 серпня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 4 631 (чотири тисячі шістсот тридцять одну) гривні 54 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 2 444 (дві тисячі чотириста сорок чотири) гривні 50 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 30 жовтня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак