Справа № 438/28/19
Номер провадження 2/438/183/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Наминанік О.С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 селищної ради м.Борислава Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким стягнути зі ОСОБА_3 селищної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, завдану неправомірними діями відповідача, а саме втручанням у приватне життя та розголошенням персональних даних

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 - житель ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом багатьох років намагається вирішити конфліктну ситуацію зі ОСОБА_3 селищною радою стосовно нежитлового приміщення, яке знаходиться в житловому будинку скаржника і є суміжним з його квартирою. Через незаконне тримання автомобілів різними організаціями в даному нежитловому приміщенні (за сприянням ОСОБА_3 селищної ради) та недотримання ними пожежних вимог - неодноразово відбувалось займання цього приміщення, що створювало загрозу життю та здоровю мешканців будинку, зокрема сімї ОСОБА_1

Питання безпеки змушувало ОСОБА_1 неодноразово звертатися із заявами в ОСОБА_3 селищну раду з проханням надати документи, які б підтвердили правомірність надання цього приміщення в оренду.

У листі ОСОБА_3 селищної ради м.Борислава від 07.08.2017 року №335 зазначається, що житловий будинок знято з балансу і ОСОБА_3 селищна рада м.Борислав інформацією про те, чи здається власниками нежитлове приміщення - не володіє. Тобто жодного ствердження про те, що дане нежитлове приміщення стоїть на балансі ОСОБА_3 селищної ради м.Борислава Львівської області. Відповідно, коли позивач довідався, що державним реєстратором ОСОБА_3 селищної ради м.Борислав Львівської області було внесено запис про право комунальної власності на спірне приміщення, він оскаржив рішення державного реєстратора в Міністерство юстиції України, так як всі документи на це нежитлове приміщення знаходилися в ОСОБА_1

В процесі перевірки дій державного реєстратора Міністерством юстиції України, керівництву ОСОБА_3 селищної ради стали відомі обставини викладені в скарзі. 02.07.2018 року на офіційному сайті ОСОБА_3 селищної ради вийшла стаття (без підпису) пра ОСОБА_1, в якій були викладені факти, які зазначалися у вищезазначеній скарзі, а також розголошені персональні дані скаржника, згоду на збирання, використання та поширення яких ним не було надано, зокрема інформація про сімейний та майновий стан, місце та дата народження, адреса проживання, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами. За усним зверненням ОСОБА_1 дану інформацію не видалили, навпаки, дану статтю було поширено на сторінці ОСОБА_3 селищної ради у Facebook.

За захистом своїх прав ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. В ході перевірки було встановлено особу, яка порушила права ОСОБА_1 шляхом незаконного поширення персональних даних.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. Рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили 09 листопада 2018 року.

Розголошення даних про особисті майнові та немайнові відносини ОСОБА_1 і іншими особами, його персональних даних завдало ОСОБА_1 моральної шкоди, так як призвело до порушення нормальних життєвих звязків позивача, погіршення відносин з оточуючими. Через ворожість осіб, які прочитали дану статтю, ОСОБА_1 із своєю сімєю змушений проживати за іншою адресою. Друзі та знайомі обмежили своє спілкування з позивачем, щоб конфліктна ситуація зі ОСОБА_3 селищною радою не відбилася на їхньому житті.

Через всі ці події ОСОБА_1 втратив душевний спокій, здоровий сон, через постійні нервові стреси та глибокі душевні страждання різко погіршився стан його здоровя. Упереджене ставлення оточуючих негативно відбивається і на відносинах в сімї позивача.

Незаконне втручання в особисте життя призвело до моральних страждань ОСОБА_1, втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Завдану неправомірними діями моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задоволити. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що незаконне втручання в особисте життя призвело до моральних страждань, втрати нормальних завязків. Позивач був вимушений змінити місце проживання, зокрема проживає за іншою адресою смт.Східниця, вул.Гірська,86.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради м.Борислава Львівської області, належним чином повідомлений про судове засідання у судовому засіданні не зявився, про причину неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, належним чином повідомлена про судове засідання, у судовому засіданні не зявилася, про причину неявки суд не повідомила.

Відповідно до вимог ч.3 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача та третьої особи за відсутності останніх.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідків, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступного висновку.

На підставі ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частина 2 ст. 32 Конституції України не допускає збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Так, у статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8).

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Відповідно до частини 1, 2 ст.11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини 1, 2 статті 21 ЗУ « Про інформацію»).

Стаття 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зобов'язує розпорядника інформації використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Судом встановлено, що відповідно до постанови судді Бориславського міського суду від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнана винно у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 ОСОБА_4. Встановлено, що посадова особа, володілець персональних даних, секретар-друкарка ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_4 за адресою: вул.Золота Баня, 3, смт. Східниця м.Борислав Львівської області, порушила вимоги Закону України «Про захист персональних даних» - не забезпечила належний рівень захисту персональних даних ОСОБА_1, внаслідок чого на інтернет-сайті ОСОБА_3 селищної ради та на сторінці ОСОБА_3 селищної ради «ОСОБА_3 селищної ради» соціальної мережі «Фейсбук» з 02.07.2018 по 10.09.2018 року було розміщено статтю з інформацією про ОСОБА_1, яка містить його персональні дані, що призвело до незаконного доступу до них та порушення права ОСОБА_1 на захист своїх персональних даних від незаконної обробки.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяності особи, стосовно якої ухвалена постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала суду, що розголошення даних про персональні дані чоловіка свідка ОСОБА_1 завдало останньому моральної шкоди, так як призвело до порушення нормальних життєвих звязків позивача, погіршення відносин з оточуючими. Через ворожість осіб, які прочитали дану статтю, чоловік втратив душевний спокій, здоровий сон, через постійні нервові стреси та глибокі душевні страждання різко погіршився стан його здоровя. Упереджене ставлення оточуючих негативно відбивається і на відносинах в сімї позивача. Проте свідок заперечила, що її чоловік позивач ОСОБА_1 із своєю сімєю був змушений проживати за іншою адресою.

Аналогічні показання показам свідка ОСОБА_5В надала суду свідок ОСОБА_6

У рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 зазначено, що відповідно до ч.1 та 2 ст.32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, тобто використовувати та поширювати конфіденційну інформацію про особу без її згоди. Лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, має право вільно на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як встановлено судом, секретар-друкарка ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_4 - володілець персональних даних вчинила незаконні дії по розголошенню конфіденційної інформації про ОСОБА_1, яка містить його персональні дані, що призвело до незаконного доступу до них та порушення права ОСОБА_1 на захист своїх персональних даних від незаконної обробки, відповідно відповідачем є ОСОБА_3 селищна рада м.Борислава Львівської області, з якою третя особа ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах.

Пунктами 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд погоджується з доводами позивача, що завдана йому моральна шкода полягає в його моральних стражданнях, пов'язаних з тим, що працівником ОСОБА_3 селищної ради вчинено незаконні дії по розголошенню конфіденційної інформації про позивача, яка містить його персональні дані, що призвело до незаконного доступу до них та порушення права позивачаІ. на захист своїх персональних даних від незаконної обробки, внаслідок чого моральний дискомфорт. Проте, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідне позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, враховуючи характер та тривалість його страждань і переживань у зв'язку з порушення відповідачем його законних прав та інтересів і стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 селищної ради м.Борислава Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26359951 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 селищної ради м.Борислава Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26359951 в дохід держави судові витрати, що складаються із 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2019 року.

Головуючий суддя Слиш А.Т.