Справа 206/6407/18
Провадження 2/206/197/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та права власності на його частину в порядку спадкування за законом ,-

за участю:

представника позивача ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, відповідно до якого уточнивши позовні вимоги просить:

- визнати, що померла ОСОБА_7 набула в шлюбі право власності на частку у розмірі Ѕ в майні, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Аграрна,5а, право власності на яке підтверджується свідоцтвом про право власності, видане виконавчим комітетом Самарської районної ради на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної ради від 21.12.2001 року № 632 (зареєстроване Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 02.04.2002 року та записане в реєстрову книгу № 642 за реєстровим № 3982-452, свідоцтво видане замість договору забудови від 16.08.1993р.);

- визнати за нею право власності в порядку праву спадкування за законом після смерті 07.08.2012 року ОСОБА_7 на 1/6 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Аграрна,5а, право власності на яке підтверджується свідоцтвом про право власності, видане виконавчим комітетом Самарської районної ради на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної ради від 21.12.2001 року №632 (зареєстроване Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 02.04.2002 року та записане в реєстрову книгу № 642 за реєстровим № 3982-452, свідоцтво видане замість договору забудови від 16.08.1993р.).

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 07 серпня 2012 року померла її мати ОСОБА_7 Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на частину домоволодіння № 5а по вул. Аграрна. В листопаді 2015 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. Однак, нотаріус у видачі свідоцтва їй відмовив, оскільки у поданих правовстановлюючих документах не визначена частка померлої. Так, вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю її матері та батька ОСОБА_2 Воно було побудовано ними в період шлюбу, однак із невідомих їй причин свідоцтво про право власності на нього було видано лише на батька ОСОБА_2 Враховуючи, що вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю її батьків та їх частки є рівними, то її матері за життя належала Ѕ частина спірного домоволодіння. Тому частка у цьому майні, яку вона успадкувала та має право на визнання на неї право власності становить 1/6 частину спірного домоволодіння.

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила подальший розгляд справи проводити в її відсутності.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що домоволодіння № 5а по вул. Аграрна в м. Дніпро було побудовано у період його шлюбу з ОСОБА_7 за спільні кошти та їх спільною працею.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутності, вказавши про відсутність заперечень щодо вимог позивача.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округ ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом установлено, що 07 серпня 2012 року померла мати позивача ОСОБА_7 (а.с.6).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на частину домоволодіння № 5а по вул. Аграрна у м. Дніпрі.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної щодо майна померлої ОСОБА_7, спадкоємцями, які прийняли спадщину після її смерті та звернулись з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину є: доньки спадкодавця ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_5 (третя особа) та батько спадкодавця ОСОБА_4 (третя особа) (а.с.38-76).

Отже, з викладеного слідує, що три спадкоємця першої черги прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, позивач звернулася за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння № 5а по вул. Аграрна у м. Дніпро, однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у цьому, оскільки в поданому правовстановлюючому документі - в свідоцтві про право власності на домоволодіння вказано власником тільки чоловіка спадкодавця ОСОБА_2, а частка самого спадкодавця ОСОБА_7 у цьому майні не визначена.

Отже, викладене свідчить, що між сторонами наявний спір з приводу встановлення факту належності вказаного домоволодіння подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності та належності Ѕ його частини ОСОБА_2

Як установлено судом 14 вересня 1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Самойленко) С.В. був укладений шлюб (а.с.9).

За час шлюбу ними на спільні кошти та спільною працею був побудований житловий будинок № 5а по вул. Аграрна в м. Дніпро.

Вказані обставини визнані учасниками справи при наданні особистих пояснень у суді, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва виданого на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної ради № 632 від 21.12.2001 року (замість договору забудови) право власності на вказане домоволодіння зареєстровано 2 квітня 2002 року за ОСОБА_2 (а.с.13).

Так, у пункті 1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до вимог статті 22 КпШС України майно,набуте подружжя в період шлюбу,є їх спільної сумісною власністю, і кожен із подружжя має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вимогами статей 28,29 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Отже, враховуючи, що спірний будинок був побудований у період шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на спільні кошти та за спільної праці, то він є їх спільною сумісною власністю.

Частки ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у вказаному майні є рівними, оскільки підстав для відступу від їх рівності судом не встановлено.

Таким чином частка, що належала за життя ОСОБА_7 на праві власності у домоволодінні № 5а по вул. Аграрна у м. Дніпрі та підлягає поділу між спадкоємцями, що прийняли спадщину після її смерті становить Ѕ.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За змістом роз'яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, виходячи з цих усіх обставин, на підставі ст. 392 ЦК України, суд вважає необхідним захистити суб'єктивне документально не підтверджене право власності позивача на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо, оскільки частка спадкодавця у належному їй спільному сумісному майні подружжя за її життя визначена не була.

Отже, виходячи із наявних у позивача перешкод в оформленні спадкових прав у позасудовому порядку, суд вважає необхідним захистити її права та визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння № 5а по вул. Аграрна в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7

Разом з тим, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання за померлою набутого у шлюбі право власності на Ѕ частку вказаного домоволодіння, оскільки відповідно до ст. 25 ЦК у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Однак, виходячи із встановлених обставин, підлягає задоволенню вимога в частині визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то вони покладаються на позивача, оскільки позивачка відмовилась від їх присудження судом на її користь.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Калинова,3), ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та право власності на його частину в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати домоволодіння № 5а по вул. Аграрна в м. Дніпро спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/6 частину домоволодіння № 5а по вул. Аграрна в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук