Справа № 570/2985/19
Номер провадження 2/570/1115/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю

секретаря судових засідань Беднарчук Г.П.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником будинку по АДРЕСА_1 . В будинку зареєстровані відповідачі, але останні більше 20 років не проживають у будинку, не користуються ним. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають. За таких умов позивач звернувся до суду з даним позовом та покликаючись на ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 47 Конституції України просить суд його задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Представник позивача заявила клопотання про виклик свідків.

Відповідачами не були заявлені клопотання; не був поданий відзив.

Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви, позов підтримує та просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник позивача позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що в 1991 року відповідачі виїхали з будинку та проживають за межами України. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають. Це змусило позивача звертатися до суду з позовом. Просить задоволити заявлений позов.

Відповідачі не з`явилися в судове засідання.

Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачі мали можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи.

Від них не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Відзив на позов до суду не подали.

Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі позивача, зважаючи на те, що у справі приймає участь його представник.

Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником будинку по АДРЕСА_1 .

В будинку, серед інших, зареєстровані відповідачі.

Проте з 1991 року відповідачі не проживають в будинку, не користуються ним постійно, останній раз користувалися будинком більше року до часу звернення позивача з даним позовом до суду.

Між сторонами не був укладений договір найму житлового приміщення.

Про дані обставини пояснила представник позивача, і ці обставини надали суду показання свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та додали що останній раз до позивача приїздив онук (відповідач ОСОБА_7 ), але це було більше року тому; а ОСОБА_8 . останній раз провідала позивача шість років тому.

Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивача про те, що відповідачі з 1991 року фактично не користувалися будинком, не сплачували за житлово-комунальні послуги, не користуються цим будинком і на даний час.

Відповідно до статті 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачі не належить до членів сім`ї позивача.

За положеннями ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На думку суду, норму даної статті слід застосувати при вирішенні справи.

Таким чином в ході розгляду справи були встановлені обставини, які дають підстави для задоволення заявленого позову. Судом встановлено, що відповідачі втратили право на користування житлом позивача.

Позивач покликався на положення ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 47 Конституції України, та просив задоволити позов з огляду на приписи зазначених норм.

Суд не погоджується з посиланнями позивача на норми ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, та вважає зайвим посилання позивача на норми ст. 47 Конституції України.

Норми ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР застосовуються щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, і не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Адже правовідносини між позивачем та відповідачами виникли з приводу користування будинком, який належить позивачеві на праві власності, і не належить до державного і громадського житлового фонду. Окрім того, у разі вибуття відповідачів на інше постійне місце проживання до іншого населеного пункту не можуть застосовуватися приписи ст. 72 ЖК України.

А норми ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України врегульовують порядок захисту права власності, пов`язані з володінням та розпорядженням майном. В ході розгляду справи не було встановлено, що відповідачі порушили майнові права позивача, позбавивши його права володіння чи розпорядження майном.

Тому доречним є застосування положень ст. 391 ЦК України.

Окрім того, суд вважає за доцільне застосувати до даних правовідносин приписи ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, згідно яких у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту … договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Щодо застосування норм Конституції України як норм прямої дії, то в даному випадку відсутня така необхідність з огляду на те, що діючими нормами ЖК УРСР та ЦК України ефективно захищаються права позивача. Ці норми законодавства не обмежують прав позивача, не є суперечливими, а тому посилання позивача на застосування ст. 47 Конституції України є зайвим.

Зважаючи на наведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, як того вимагає ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами врегульований ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

При цьому враховується наступне. Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідача на його користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачем вимог. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього ж.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задоволити повністю.

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий) визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий) визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 27.10.2019 року