Справа № 627/902/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Вовк Л.В.

з участю секретаря - Казакової О.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, третя особа: ОСОБА_4, -

у с т а н о в и в :

В серпні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності .

В позові ОСОБА_1 вказав , що в жовтні 2017 р. помер ОСОБА_5 , який мав на праві власності житловий будинок по вул. Харківська,9 в с.Мурафа Краснокутського району Харківської області. В жовтні 2017 р. ОСОБА_5 надав довіреність своєму племіннику ОСОБА_4 на продаж вказаного житлового будинку. 12.10.2017 р. позивач купив у ОСОБА_4 житловий будинок , однак договір купівлі продажу посвідчений нотаріусом не був та не пройшов державної реєстрації , в звязку зі смертю ОСОБА_5 Прохав визнати право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали , просять задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав , просить відмовити, оскільки за життя ОСОБА_5 склав заповіт на нього і він є спадкоємцем спірного майна.

Третя особа ОСОБА_4 просив позов задовольнити, пояснивши , що дійсно отримав гроші від позивача за продаж будинку ,які витратив на лікування дядька ОСОБА_5 .

Суд , заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази по справи , допитавши свідків , дійшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено , що згідно витягу про державну реєстрацію прав РКП « Краснокутське БТІ» від 29.03.2012 р. ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Харківська,9 в с.Мурафа Краснокутського району Харківської області.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №611961 , ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0, 2100 га для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд по вул. Харківська,9 с.Мурафа.

Довіреністю , посвідченою державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори від 11.10.2017 р. , підтверджується , що ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися його власним майном ( рухомим та нерухомим ) , а саме купувати, продавати , обмінювати та інше.

12.10.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відбулася угода про купівлю продаж житлового будинку та земельної ділянки , що належить ОСОБА_5, про що ОСОБА_4 надав розписку про отримання коштів у сумі 70 000, 00 грн. за продаж будинку в присутності двох свідків. Договір купівлі-продажу індивідуального житлового будинку та земельної ділянки по вул. Харківська,9 в с.Мурафа укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Допитаний по справі свідок ОСОБА_6 підтвердив , що дійсно ОСОБА_1 в його присутності передав гроші ОСОБА_4 за купівлю будинку.

16.10.2017 р. ОСОБА_5 помер , про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 598733 видане виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 17.10.2017 р.

Згідно довідки Мурафської сільської ради від 02.07.2018 р. ОСОБА_5 на день смерті був зареєстрований сам ІНФОРМАЦІЯ_1 . По Мурафській сільській раді зареєстрований заповіт в Спадковому реєстрі за № 61178933 від 06.09.2017 р.

Як свідчить заповіт , посвідчений секретарем Мурафської сільської ради від 01.08. 2017 р. ОСОБА_5 на випадок смерті заповідав своє майно ОСОБА_3 Заповіт не змінений та не скасований.

Зі спадкової справи №09/2018 р. заведеною Краснокутською ДНК вбачається , що ОСОБА_3 звернувся з заявою у встановлений законом строк про прийняття спадщини. Однак , постановою державного нотаріуса від 06.06.2018 р., йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім того , матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_4 , який також має намір прийняти спадщину після ОСОБА_5

Як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 , у нього відсутні всі правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку , оскільки знаходяться у позивача по справі. Крім того , відповідач пояснив у судовому засіданні , що часто спілкувався з ОСОБА_5 ,оскільки останній був братом його дружини , привозив йому продукти харчування , купував медичні препарати за власний рахунок, коли останній потрапив до лікарні .

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду , що дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в дружніх стосунках , він відвозив ОСОБА_3 до лікарні відвідати ОСОБА_5 , передавав продукти харчування ,племінника спадкодавця ОСОБА_4 він ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду , що ОСОБА_3 часто відвідував ОСОБА_5 , перебували вони в дружніх відносинах , ОСОБА_4 він не бачив .

Допитана по справі свідок ОСОБА_9 пояснила суду , що ОСОБА_5 хворів та вона надавала йому лікування .

Свідок ОСОБА_10 пояснила в суді, що проживала по сусідству з ОСОБА_5 . Коли останній потрапив до лікарні , приїхав його племінник ОСОБА_4, який повідомив , що має намір продати будинок , бо потрібні гроші на лікування дядька. Племінник поховав свого дядька , а ОСОБА_3 участі в похованні не приймав.

Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини...

У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Як передбачає ст. 1223 ЦК України, право на спадкування визначені у заповіті.

В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

ОСОБА_3 в .О. є спадкоємцем по заповіту та має право на спадкове майно , що належить ОСОБА_5

Згідно ст.1296 ч.3 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Щодо договору купівлі- продажу домоволодіння та земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що через передчасну смерть ОСОБА_5 не відбулося посвідчення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, однак з 12.10.2017 р. він є власником будинку , отримав всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно ,провів поточні ремонти.

Частинами 1,4 ст. 203 ЦК України передбачено , що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства . Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі -продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі -продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Однак, правило ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі- продажу дійсним не поширюється на договори купівлі -продажу, предметом якої є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це пов'язано з тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з його державною реєстрацією.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Зазначений договір купівлі -продажу будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_5, складений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, державну реєстрацію не пройшов, тому є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. Стаття 220 ЦК України не може бути застосована до даних правовідносин з вищенаведених мотивів.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Як роз'яснено у абзаці 3 п. 13 зазначеної вище постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справи про визнання правочину дійсним суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 або його представник по довіреності ОСОБА_4 ухилилися від нотаріального посвідчення укладеного договору.

Згідно ст. 392 ЦК України тільки власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено позивач ОСОБА_1 не є власником спірного житлового будинку, а тому його право не порушено.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав достатньо доказів на підтвердження позову , тому підстав для задоволення позову не має. Показання свідків ОСОБА_6. ОСОБА_9, ОСОБА_11 не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 220, 328 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, третя особа: ОСОБА_4, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя Л.В. Вовк