справа № 2/325/111/2019р. 325/183/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2019 року смт. Приазовське
Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Васильцової Г.А., при секретарі Міняйло А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило.
В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника АТ КБ ПриватБанк, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач повторно у судове засідання не з?явився, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; не повідомив суд про причину своєї неявки; відзив на позов не надав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 19.07.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNH0RG209387620, згідно якого останній отримав у позивача кредит у розмірі 3474,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитному розмірі 0,12%на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір.
Відповідно до заяви позичальника № DNH0RG209387620 від 19.07.2014 року відповідач ОСОБА_1 просив надати йому строковий кредит у сумі 3474,00 грн. строком на 24 місяця, з відсотковою ставкою 0,12% річних. Кредит надається для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів (а.с.6).
Відповідно до п. 2.4.2.2.2., 2.4.2.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» («Стандарт»), позичальник зобовязується погашати Кредит в порядку та строки відповідно до Заяви, сплачувати відсотки за користування Кредитом, відповідно до Заяви та п.п. 2.4.2.2.4 даних Умов та Тарифів, сплачувати Банку винагороду у строки та розмірі встановлених,згідно Тарифів, Заяви та даних Умов.
Згідно п. 2.4.3.6 Умов, при непогашенні кредиту в строки, установлені в Заяві й п.2.4.2.2.3, 2.4.2.2.4 даних Умов, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нарахування пені здійснюється згідно п. 2.4.5.1 даних Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.
Відповідно п. 2.4.5.1. Умов, при порушенні Позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.
При розгляді справи встановлено, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем і надав відповідачу споживчий кредит «Розстрочка» («Стандарт»).
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором № DNH0RG209387620 від 19.07.2014 року, а саме: 2554,28 грн. заборгованість за кредитом; 3,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1181,16 грн. заборгованість за комісією.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені та штрафів суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2.4.5.5 умов укладеного договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш, ніж на 90 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Як вбачається з матеріалів справи, що умовами кредитного договору від 19 липня 2014 року, укладеного між сторонами, фактично закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне та за одне й те саме порушення, оскільки відповідач повинен сплатити на користь банку за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, як два штрафи, так й нараховану суму пені.
На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та відсоткового штрафу в розмірі 502,38 грн., за кредитним договором від 19 липня 2014 року, оскільки два штрафи являють собою подвійну цивільно-правову відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, при наявності такої відповідальності, як пеня, за те саме порушення умов даного договору.
Проте, суд вважає необхідним стягнути з відповідача розмір нарахованої пені у розмірі 6309,06 гривень.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1746 грн. 74 коп..
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 01 квітня 2019 року.

Суддя Г.А. Васильцова