Дата документу 26.03.2019 Справа № 333/6735/17
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/6735/17Головуючий у 1-й інстанції Герасименко С.Г.
Пр. № 22-ц/807/344/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2017 року до суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначала, що з 30.01.2010 року по 01.06.2016 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею за адресою: АДРЕСА_1. У вересні 2017 року відповідач взяв сина - ОСОБА_5 на побачення і більше його додому не повернув, до теперішнього часу син проживає з ним. У зв'язку з тим, що сторони не можуть самостійно дійти згоди щодо того з ким із них будуть проживати діти, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом у якому просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею.

28 листопада 2017 року до суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що з 30.01.2010 року по 01.06.2016 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2016 року з нього було стягнуто аліменти, а також встановлено порядок побачень з малолітніми дітьми. Рішення вступило в силу, але ОСОБА_3 його не виконує, спілкуватись з дітьми батьку не дає. З цього приводу ОСОБА_4 неодноразово звертався до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району та до Комунарського відділення поліції. Під час рідких спілкувань із сином ОСОБА_4 бачив як він страждав, в зв'язку з тим, що не може більший час спілкуватись з батьком, часто просив тата, щоб він залишив його у себе. З вересня 2017 року ОСОБА_5 пішов навчатись до першого класу школи №38. Після деякого часу ОСОБА_3 почала скаржитись на погану поведінку сина вдома і в школі та просила забрати його, у іншому випадку погрожувала віддати дитину до інтернату. Після того як ОСОБА_5 почав жити у батька у нього стала гарна поведінка в школі, він постійно відвідує заняття, іти жити до матері він категорично відмовляється. У відношенні ж доньки ОСОБА_6 батько взагалі позбавлений спілкування. У зв'язку із такою поведінкою ОСОБА_3 він змушений звернутися до суду з цим позовом. Вважає, що діями ОСОБА_3 йому завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які позивач постійно відчував у зв'язку з тим, що не міг бачити своїх дітей, спілкуватися із ними, спостерігати за їх розвитком, фактично він не міг займатися їх вихованням, особливо донькою. У зв'язку з викладеним просить суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ним, а також переглянути розмір аліментів на дітей і стягнути їх з ОСОБА_3 на його користь.

Ухвалою суду від 08.02.2018 року за клопотанням сторін зазначені позови були об'єднані в одне провадження, оскільки вимоги позовів є пов'язаними між собою і від вирішення одного спору фактично залежить вирішення іншого.

На підставі викладеного, позивач за первісним позовом ОСОБА_3 просила суд, визначити місце проживання неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із нею. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 спросив суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з ним та переглянути розмір аліментів на дітей і стягнути їх з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 щомісячно у розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу),але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2017 року до досягненням дитиною повноліття та стягнути аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6 щомісячно у розмірі 1/6 усіх видів заробітку(доходу),але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2017 року до досягненням дитиною повноліття

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2

Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині перегляду розміру аліментів на дітей та стягнення їх з ОСОБА_3 на його користь залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилаючись на ст. 6 «Декларації прав дитини», зазначає, що судом першої інстанції не наведені виключні обставини, які б давали підстави для визначення проживання дитини не з матір'ю. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а у зустрічному позові ОСОБА_4 - відмовити.

27 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог закону, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 врахував, що в силу свого віку вона потребує тісного контакту з матір'ю, її піклування та турботи, а також те, що саме з матір'ю у дівчинки на даний час міцніший емоційний зв'язок, ніж з батьком, оскільки з останнім дитина майже не спілкується.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 суд врахував, що дитина в силу свого віку вже може проявляти особисту прихильність до батьків або одного з них. Вірно дослідив висновки Органу опіки та піклування та КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР, обставини справи, безпосередньо інтереси дитини.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 30 січня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 актовий запис № 34 (т.1 а.с.5).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2016 року зазначений шлюб було розірвано (т. 1 а.с. 12).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 3, 4).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2016 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, щомісячно, по 1/6 частині із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; кошти на утримання ОСОБА_3 до досягнення дочкою 3-х років; зменшено розмір аліментів, які були стягнуті з нього рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, щомісячно, з ј частини із всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини із всіх видів заробітку до досягнення сином повноліття; усунуто ОСОБА_4 перешкоди в спілкуванні з дітьми та встановлено побачень з дітьми, а саме: з малолітнім сином - щосуботи, щонеділі та щопонеділка з 16-00 год. до 19-00 год. без присутності матері, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками та з малолітньою донькою - щосуботи та щонеділі з 15-00 год. до 17-00 год. в присутності матері, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками (а.с. 8-11).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до районної адміністрації ЗМР по Комунарському району, як органу опіки та піклування, Комунарського відділення поліції Ленінського відділу ГУНП в Запорізькій області з проханням усунення перешкод, які здійснює ОСОБА_3 його спілкуванню з дітьми (т. 2 а.с. 13-15).

Так, відповідно до актів обстеження умов проживання, складених спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як у ОСОБА_3 так і у ОСОБА_4 стан житла відповідає нормам. Для дітей створено умови для виховання, розвиту та відпочинку (т. 1 а.с.97, 98).

Проте, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району «Щодо розв'язання спору про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.» від 21.06.2018 року за № 0977/01-37/05, де вказано про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_4, а місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 96).

В матеріалах справи також міститься висновок КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР. Зазначено, що під час психодіагностичного інтерв'ю ОСОБА_5 розповідав, що він дуже любить батька, як ОСОБА_4 про нього дбає. Такі розповіді можуть свідчити про емоційну близькість з батьком, у той час, як розмови про матір викликають у хлопця досить нейтральні емоції (т. 1 а.с.57-59).

Відповідно до довідки від 20.02.2018 року Запорізької загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 38 ЗМР Запорізької області, 14 листопада 2017року на території школи спостерігався факт, що дитина відмовилась йти до дому з матір'ю і довелось викликати батька (т. 1 а.с. 55).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_2, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доцільності проживання ОСОБА_5 з батьком. Зокрема, зібрані докази свідчать про що ОСОБА_4 постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, прихильність дитина на час розгляду справи надає більше батькові.

Обґрунтування апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції Декларації прав дитини колегія суддів зазначає, що зазначена Декларація від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України.

Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою.

Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

12 лютого 2018 року розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 68р ОСОБА_3 було встановлено графік побачень з сином - кожну суботу та неділю з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. (місце зустрічей за домовленістю), або в будь-який інший день на час за домовленістю між батьками (т. 1а.с. 65).

У частині першій статті 3 Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Також, про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З огляду на вищезазначене, в ході апеляційного розгляду справи, колегією суддів було прийнято рішення заслухати думку дитини.

В судовому засіданні, яке відбулося 26 березня 2019 року, малолітній ОСОБА_5 виявив особисте бажання проживати саме з батьком ОСОБА_4. З батьком він проживає близько року. На запитання суду з ким він хоче проживати, дитина відповіла, що хоче проживати з батьком, оскільки батько завжди про нього піклується, не кричить на нього, тощо.

Доводи ОСОБА_3 про те, що з того часу, як ОСОБА_5 почав проживати з батьком він покинув заняття в музичній школі, а бажання сина проживати разом з батьком пояснюється тим, що ОСОБА_4 не вимогливий до успіхів у навчанні дитини також не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на час проживання дитини з батьком його успіхи у навчанні погіршилися. Окрім цього, у судовому засідання дитини пояснила, що має прихильність до інформатики.

Таким чином, сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: