Справа № 545/3605/17
Провадження № 2/545/25/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.07.2017 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно з яким останній отримав у борг 95 000 грн., які зобовязувався повернути до 01.11.2017 року. Проте відповідач у встановлений строк борг не повернув, через що позивач просив стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 95 000 грн.

Позивач у судове засідання не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що кошти не отримував, підпис у договорі позики виконаний не ним, а іншою особою, для чого просив призначити судову почеркознавчу експертизу. Проте ухвала суду про проведення почеркознавчої експертизи повернулась без виконання, оскільки відповідач не оплатив експертні послуги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що 15.07.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно з яким останній отримав у борг 95 000 грн., які зобовязувався повернути до 01.11.2017 року (а.с.4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові судової палати по розгляду цивільних справ Верховного суду України від 18 жовтня 2017 року по справі № 6-1662цс17.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем не надано доказів належного виконання зобовязання позичальником.

Таким чином, позовна вимога про стягнення грошової заборгованості за договором позики є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 146 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 95 000 грн. та 950 грн. судового збору, всього 95 950 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_3