ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7913/19 Справа № 191/1049/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року

у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на автомобіль придбаний у шлюбі, визнання права власності на 2/5 частки автомобіля придбаного у шлюбі, про виділ в натурі частки та сплати компенсації вартості 2/5 частки автомобіля придбаного у шлюбі,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який згодом було уточнено, посилаючись на те, що вона познайомилася з відповідачем у січні 2001 року. З цього часу до січня 2012 року між ними були товариські стосунки: спілкувались по телефону, зустрівшись випадково - розмовляли, відповідач надав їй допомогу у деяких побутових справах; був знайомий з її дітьми, онуками, спілкувався з ними. За одинадцять років спілкування, ОСОБА_1 був добре обізнаний про стан її господарських справ, її фінансове становище.

У листопаді 2011 року відповідач запропонував їй жити з ним разом однією сім`єю, як чоловік і дружина, на що вона дала згоду.

З початку січня 2012 року вони постійно стали жити однією сім`єю як чоловік і дружина у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу у квартирі за її місцем проживання - АДРЕСА_1 . Згодом, 21.10.2014 року у виконавчому комітеті Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області вони зареєструвули шлюб.

У травні 2012 року вони за спільні кошти купили легковий автомобіль марки SKODA FABIA 2007 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На той час, коли вони стали мешкати разом, у них були в наявності грошові кошти 45 000 грн особистих коштів відповідача та 23 000 грн, що належали їй, які в подальшому стали спільним сімейним бюджетом.

З початку січня 2012 року і по день їх фактичного розлучення вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, спільний сумісний побут, спільні витрати: на придбання одягу, продуктів, ремонт квартири, оплату комунальних послуг, виконання взаємних прав та обов`язків.

Гроші, які вони отримували в якості заробітної платні, її пенсію вони складали в одне відоме та доступне для них місце. Вона отримувала заробітну платню, щорічно отримувала орендну плату за оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на землю, у розмірі 1 300 грн та натуроплату. Крім, цього з 1995 року вона є власником земельної ділянки площею 0,10 га у садівничому товаристві «Флора» Раївської сільської ради Синельниківського району.

З січня 2009 року вона отримувала пенсію за вислугу років щомісячно у розмірі 1424,21 грн, з липня 2011 року отримує пенсію за віком у розмірі 1 888,09 грн, з березня 2012 у розмірі 1 954,26 грн, з травня 2012 року - 2 054,26 грн. За 1 квартал 2012 року її заробітна плата становила 8 422,52 грн, за квітень 2012 року - 2 235,92 грн. Таким чином, за січень - квітень 2012 року її особистий дохід становив: 18 343,14 грн. Крім цього, вона користується 50% знижкою по оплаті житлової площі, комунальних послуг та палива.

Станом на січень 2012 року вона була самодостатньою господинею, мала достатній дохід та матеріальний дохід, що дозволили їй накопичувати гроші на придбання автомобіля, що був їй необхідний для користування.

Протягом січня-травня 2012 року вони заощадили ще 20 000 грн 09.05.2012 року відповідач забрав з дому 85 000 грн. З них 45 000 грн, що приніс з собою, 20 000 грн, що були у неї до його приходу та 20 000 грн, які вони заощадили сумісно та поїхав у м.Луцьк купувати легковий автомобіль. Тож, її грошовий вклад у придбання автомобіля становить 34 000 грн, або 40 %, або 40/100 або 2/5 частки.

17.05.2012 року у Новомосковському ВРЕР УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області відповідач здійснив реєстрацію автомобіля SKODA FABIA, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 , на своє ім`я - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса : АДРЕСА_2 .

Вартість автомобіля на теперішній час вона визначає приблизно на підставі вартості аналогічного автомобіля заявленого на продаж на інтернет-сайті приватних оголошень «RST.ua» 25.05.2018 року - 162 700 гривень, що дорівнює $ 5 750. Вартість її частки автомобіля 2/5 - становить 65 080 грн. Восени 2017 року вони зробили ремонт спірного автомобіля вартістю - 10 000 грн.

У лютому 2018 року їх сім`я розпалася.

02.05.2018 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб було розірвано.

З лютого 2018 року відповідач став проживати за своїм місцем реєстрації. При цьому він забрав придбаний ними автомобіль «Skoda Fabіа», який перебував у гаражі по АДРЕСА_3 .

Відповідач уникає спілкування, вона не може з ним мирним шляхом вирішити питання поділу їх спільного майна - автомобіля, він одноособово користується автомобілем, позбавив її доступу до автомобіля та можливості ним користуватися. Таким чином, відповідач не визнає її права власності на частку автомобіля.

У зв`язку з цим, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що вона - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проживали однією сім`єю без шлюбу з січня 2012 року по 21 жовтня 2014 року, тобто до державної реєстрації між ними шлюбу; визнати автомобіль SKODA FABIA, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 , майном, що належить їй та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності; визнати за нею право власності на 2/5 частки автомобіля SKODA FABIA, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 ; поділити автомобіль між ними, виділивши відповідачу автомобіль в натурі та стягнути на її користь з ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 2/5 частки автомобіля - 65 080 грн, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 114,40 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю без шлюбу з 1 лютого 2012 року по 21 жовтня 2014 року, тобто до державної реєстрації між ними шлюбу.

Визнано автомобіль Skoda Fabia 2007 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 - майном, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судове рішення є необґрунтованим, оскільки в ньому не наведено мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку про проживання сторін у справі однією сім`єю без шлюбу у період з 01 лютого 2012 року по 21 жовтня 2014 року. Посилався на те, що судом не були досліджені всі обставини, які мають значення для вирішення справи щодо встановлення факту, а саме: обставина спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Посилався на те, що судом першої інстанції у порушення вимог ч. 1 ст. 78 ЦПК України, прийняті до уваги довідка Синельниківського МКП «Водоканал» № 1215 від 13.08.2018 року, довідка Синельниківського МКП «ЖЕК-1», які є недопустимими доказами, оскільки отримані з порушення порядку, встановленого законом.

Вказував на недостовірність та неналежність як доказу копії акту обстеження від 15.03.2018 року, складеного працівниками ЖЕК-1 у присутності квартиронаймачів будинку АДРЕСА_3 , згідно з яким було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Зі слів мешканців даного будинку фактично проживають в даній квартирі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , але останній з 10.02.2018 року в квартирі не проживає. Крім того, зазначений акт суперечить відомостям довідки ЖБК №3 від 04.07.2018 року № 6 про те, що ОСОБА_1 одноособово проживав у своїй квартирі у період з 19.11.2001 року по 05.04.2012 року включно.

Зазначав про те, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції були прийняті до уваги лише докази позивача, які є недопустимими, недостовірними та неналежними, а його докази та показання свідків з його сторони проігноровані.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 жовтня 2014 року зареєстрували шлюб.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 , вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 02.05.2018 року.

Згідно довідки Синельниківського МКП «ЖЕК-1» № 188 від 16.03.2018 року, ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.01.2012 року по 10.02.2018 року.

Відповідно копії акту обстеження від 15.03.2018 року, складеного працівниками ЖЕК-1 у присутності квартиронаймачів будинку АДРЕСА_3 , було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Зі слів мешканців даного будинку фактично проживають в даній квартирі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , але останній з 10.02.2018 року в квартирі не проживає.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, Територіального сервісного центру № 1246, № 31/4-1246/10а/з від 29.03.2018 року, 17.05.2012 року у Новомосковському ВРЕР УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області було здійснено реєстрацію автомобіля SKODA FABIA, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 , на ім`я - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

З довідки АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» № 5 від 05.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працює з 04.07.2006 року по теперішній час електромонтером оперативно-виїзної бригади оперативно диспетчерської групи Синельниківського РЕМ технічної дирекції.

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу № 3 від 04.07.2018 року, ОСОБА_1 прописаний в кооперативному будинку за адресою: АДРЕСА_2 з 19.11.2001 року та по теперішній час. За даною адресою проживає один з 19.11.2001 року по 05.04.2012 року включно, та знову проживає в даній квартирі з березня 2018 року по теперішній час.

Відповідно до довідки № 994 від 12.07.2018 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Синельниківському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком. За період з червня 2011 року по грудень 2013 року загальна сума пенсії складає 61 069,86 грн.

Згідно довідки № 466 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Дніпропетровському приміському ОУПФУ Синельниківському відділі обслуговування громадян та отримує пенсію за віком. За період з червня 2011 року по грудень 2012 року загальна сума пенсії складає 35 823,54 грн.

Згідно довідки № від 12.07.2018 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку В ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років. Сума пенсії за період з січня 2009 року по червень 2011 року складає 42 726,30 грн; за період з 01.01.2009 року по 30.06.2011 року складає 427 26,30 грн.

Відповідно до довідки Синельниківського МКП «ЖЕК-1» № 1092 від 08.08.2018 року ОСОБА_1 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.01.2012 року по 10.02.2018 року разом з ОСОБА_2 ..

Згідно копії державного акту на право приватної власності серія Р2 № 166033, ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації № 292 від 06.06.2002 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 8,290 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 12.04.2007 року, ОСОБА_2 передала в оренду - ТОВ «Гарант-Агро» земельну ділянку площею 8,290 га. Пунктом 4.1. договору передбачено, що орендна плата вносить орендарем у розмірах 1 300 грн.

Відповідно до довідки Синельниківського МКП «Водоканал» № 1215 від 13.08.2018 року, витрати води споживача ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 , за період з листопада 2011 року по травень 2012 року складає: листопад 2011 р. - 4 м3, грудень 2011 р. - 4 м3, січень 2012 - 8 м3, лютий 2012 - 8 м3, березень 2012 - 8 м3, квітень 2012 - 8 м3, травень 2012 - 12 м.3. Витрати води споживача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 листопад 2011 р. - 3 м3, грудень 2011 р. - 3 м3, січень 2012 - 4 м3, лютий 2012 - 0 м3, березень 2012 - 2 м3, квітень 2012 - 3 м3, травень 2012 - 6 м3.

На підставі цієї інформації суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01 лютого 2012 року за адресою АДРЕСА_5 за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 ніхто не мешкав, за місцем реєстрації ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 рівень споживання води з січня 2012 року виріс удвічі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили факт спільного проживання сторін з початку 2012 року.

Встановивши вищевикладені обставини справи та, керуючись положеннями ст.ст. 3, 61, 70, 74 СК України, ст. 368 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями свідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення, оскільки ним не були встановлені всі необхідні обставини для встановлення факту проживання однією сім`єю, а саме: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо; що суд ухвалив рішення на підставі неналежних, недопустимих та недостовірних доказів, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами та показаннями свідків.

Положення ст.ст. 77-80 ЦПК України зазначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції безпосередньо дослідив усі надані сторонами докази, зокрема й довідку Синельниківської МКП «Водоканал» № 1215 від 13.08.2018 року та акт обстеження від 15.03.2018 року, на недопустимість яких є посилання в апеляційній скарзі; допитав у судовому засідання свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; отриманим доказам надав належну оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та показів свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін, оскільки всі надані ОСОБА_1 докази суд проігнорував, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодним чином не був обмежений у здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, надані ним докази були прийняті судом та отримали належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова