Справа № 395/823/18 Провадження № 2/395/7/2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю представників позивача СТОВ «Вікторія-Агро» ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідачів ФГ «ОСОБА_3Б.» ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_5, Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулося Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_5, Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі вказавши, що 13.02.2003 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір оренди землі, державна реєстрація якого була здійснена 08 квітня 2009 року. Відповідно до договору ОСОБА_6 передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку № 081, загальною площею 4,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, термін дії договору 10 років.

22.03.2008 року ОСОБА_6 померла, а вказану земельну ділянку успадкував відповідач ОСОБА_5

Позивач у травні 2008 року звернувся до ОСОБА_5, повідомивши його про діючий договір оренди, з проханням надати документи, що підтверджують смерть ОСОБА_6, та документи, що посвідчують його право власності на вищезазначену земельну ділянку, та лише 13 листопада 2013 року відповідач надав відповідні документи, а також просив виплачувати орендну плату йому особисто.

Впродовж 2010-2013 років ОСОБА_5 отримував орендну плату, а протягом 2014-2017 років представники позивача неодноразово повідомляли відповідача про необхідність отримання орендної плати, і лише у січні 2018 року позивач отримав лист від 22.12.2017 року в якому ОСОБА_5 повідомив про те, що договір оренди землі № 13 від 13.02.2008 року припинений в односторонньому порядку, так як 20.11.2013 року він уклав договір оренди з ФГ «ОСОБА_3Б.» та надав копію вказаного договору.

Тому просить суд задовольнити позов, та визнати недійсним договір оренди землі укладений 20 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.», який зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого ОСОБА_5 передав в оренду ФГ «ОСОБА_3Б.» земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2503, номер земельної ділянки 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва. Крім цього, скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 20 листопада 2013 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.», державну реєстрацію якого здійснено державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 3622437 та стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 оповіщений в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився. Крім цього, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд вирішити справу відповідно до норм чинного законодавства за наявними матеріалами справи.

Представники відповідача ФГ «ОСОБА_3Б.» ОСОБА_3, ОСОБА_4 не визнали позов повністю за його безпідставністю.

Предствник третьої особи Новомиргородської РДА в судове засідання не зявився. Про місце та час розгляду у справі був повідомлений у встановленому законом порядку. Ранішще до суду направив заяву з проханням про розгляд справи за його відсутністю за наявними письмовими матеріалами справи.

За таких обставин суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача ОСОБА_5, та представника третьої особи Новомиргородської РДА на що сторони в ході судового розгляду не заперечували.

Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задоволити позов за такими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 036918 ОСОБА_6 являлась власником земельної ділянки № 081, площею 4,99 гектари, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :00:020:0081.

13.02.2008 р. між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_6 був укладений договір оренди землі № 13, який зареєстрований у Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 квітня 2009 року за № 04.09.377.00292.

У відповідності до вищевказаного договору оренди ОСОБА_6 передала, а СТОВ «Вікторія-Агро» прийняло в оренду земельну ділянку № 081 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, площею 4,99 га.

Відповідно до п. 3.1 Договору оренди договір було укладено терміном на 10 років, починаючи з дня його державної реєстрації в Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України».

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди по закінченні строку дії договору Позивач має переважне право на поновлення його на новий строк. У разі якщо сторона за один місяць до кінця строку дії цього договору не заявить про свій намір розірвати договір, він автоматично продовжується на строк вказаний у п.3.1. цього договору на тих же умовах.

22.03.2008 року ОСОБА_6 померла, вказану земельну ділянку успадкував її син, відповідач ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про право власності, відповідно до якого ОСОБА_5 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2503, площею 4,9929, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

У відповідності до повідомлення відповідача ОСОБА_5 від 13 листопада 2013 року останній повідомив позивача, що він вступив у спадщину та є власником земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6, надавши підтверджуючі документи та просив позивача орендну плату сплачувати йому.

В подальшому 21 вересня 2015 року, 10 серпня 2016 року, 04 вересня 2017 року позивачем направлялися на імя ОСОБА_5 відповідні повідомлення, які отримувалися ним особисто відповідно 01.11.2016 року, 19.08.2016 року, 21.09.2017 року, що підтверджується його особистим підписом на них, з пропозицією отримати орендну плату за оренду належної йому земельної ділянки.

У відповідності до матеріалів справи, а саме касових ордерів за 2010 2013 роки позивач виконував умови договору та сплачував орендну плату.

20.11.2013 р. між відповідачами ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_5 передав, а ФГ «ОСОБА_3Б.» прийняло належну відповідачеві ОСОБА_5 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:2503 строком на 10 років, та який зареєстрований в реєстраційній службі Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області 27.11.2013 року за № 3622437 про наявність якого позивачеві стало відомо з листа ОСОБА_5 від 22 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.13, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

У ч.3 цієї статті передбачено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У ч.4 ст.124 Земельного кодексу передбачено, що передача в оренду ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником ділянки й орендарем.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК).

За ч.2 ст.792 ЦК, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК, законом «Про оренду землі».

Відповідно до ст.13 закону «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння й користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати ділянку відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права СТОВ «Вікторія-Агро» посилалось на наявність подвійної реєстрації права оренди земельної ділянки та невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 20 листопада 2013 року укладеного між ОСОБА_5 та Фермерським господарством «ОСОБА_3Б.», СТОВ «Вікторія-Агро» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

З матеріалів справи, вбачається, що договором оренди землі від 13 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та СТОВ «Вікторія-Агро», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Укладення договору оренди землі між відповідачами щодо земельної ділянки, яка вже знаходиться в орендному користуванні СТОВ «Вікторія-Агро», є порушенням права підприємства самостійно господарювати на землі, передбаченого ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та ст. 410 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відповідачі уклавши оспорюваний договір, допустили порушення та невиконання вже існуючого Договору оренди з СТОВ «Вікторія-Агро», що суперечить вимогам ч. 1 ст. 526 ЦК України у відповідності до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, суд не погоджується з поясненнями та заявою представників ФГ «ОСОБА_3Б.» про застосування строків позовної давності у звязку з пропуском строків звернення позивачем до суду, оскільки як беззаперечно встановлено у ході судового розгляду про наявність договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.» від 20.11.2013 року позивачеві стало відомо з 10.01.2018 року, з моменту отримання директором СТОВ «Вікторія Агро» письмового повідомлення ОСОБА_5 про укладення ним договору з ФГ «ОСОБА_3Б.» до якого додано як додаток текст самого договору.

Оскільки у ході судового розгляду у справі представниками ФГ «ОСОБА_3Б.» не було доведено факт пропуску строку звернення до суду зі сторони СТОВ «Вікторія Агро» суд не вбачає підстав для відмови у позові у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Тобто, враховуючи, що станом на дату укладення оспорюваного договору земельна ділянка вже перебувала в оренді СТОВ «Вікторія-Агро», відповідач не мав права повторно передавати її в оренду, тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки є укладеним з порушенням вимог ст.ст. 30, 319, 525, 526, 651 Цивільного кодексу України та ст. 15 Закону України „Про оренду землі.

З огляду на вказане вище в сукупності та враховуючи, що одна й та сама ділянка не може одночасно бути обєктом оренди за двома різними договорами, укладеними з різними орендарями, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та захист прав позивача в обраний ним спосіб, зважаючи, що відповідачі допустили недобросовісну поведінку стосовно позивача попереднього орендаря, порушивши його переважне право на укладення договорів оренди на новий строк.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до беззаперечного висновку про необхідність задоволення позову.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати солідарно.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_5, Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі укладений 20 листопада 2013 року між фізичною особою ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та Фермерським господарством «ОСОБА_3Б.» () та зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого ОСОБА_5 передав в оренду Фермерському господарству «ОСОБА_3Б.» () земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2503, номер земельної ділянки 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначена для ведення сільськогосподарського виробництва.

Скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 20 листопада 2013 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, укладеного між фізичною особою ОСОБА_5 та Фермерським господарством «ОСОБА_3Б.» (), державну реєстрацію якого здійснено державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 3622437.

Стягнути з Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.» та ОСОБА_5 на користь СТОВ «Вікторія-Агро» по 881,00 гривень з кожного у рахунок відшкодування судових витрат .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. А. Забуранний

Повний текст рішення виготовлений 12 квітня 2019 року.

копія

Справа № 395/823/18 Провадження № 2/395/7/2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю представників позивача СТОВ «Вікторія-Агро» ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідачів ФГ «ОСОБА_3Б.» ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_5, Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулося Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_5, Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі вказавши, що 13.02.2003 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір оренди землі, державна реєстрація якого була здійснена 08 квітня 2009 року. Відповідно до договору ОСОБА_6 передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку № 081, загальною площею 4,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, термін дії договору 10 років.

22.03.2008 року ОСОБА_6 померла, а вказану земельну ділянку успадкував відповідач ОСОБА_5

Позивач у травні 2008 року звернувся до ОСОБА_5, повідомивши його про діючий договір оренди, з проханням надати документи, що підтверджують смерть ОСОБА_6, та документи, що посвідчують його право власності на вищезазначену земельну ділянку, та лише 13 листопада 2013 року відповідач надав відповідні документи, а також просив виплачувати орендну плату йому особисто.

Впродовж 2010-2013 років ОСОБА_5 отримував орендну плату, а протягом 2014-2017 років представники позивача неодноразово повідомляли відповідача про необхідність отримання орендної плати, і лише у січні 2018 року позивач отримав лист від 22.12.2017 року в якому ОСОБА_5 повідомив про те, що договір оренди землі № 13 від 13.02.2008 року припинений в односторонньому порядку, так як 20.11.2013 року він уклав договір оренди з ФГ «ОСОБА_3Б.» та надав копію вказаного договору.

Тому просить суд задовольнити позов, та визнати недійсним договір оренди землі укладений 20 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.», який зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого ОСОБА_5 передав в оренду ФГ «ОСОБА_3Б.» земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2503, номер земельної ділянки 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва. Крім цього, скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 20 листопада 2013 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.», державну реєстрацію якого здійснено державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 3622437 та стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 оповіщений в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився. Крім цього, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд вирішити справу відповідно до норм чинного законодавства за наявними матеріалами справи.

Представники відповідача ФГ «ОСОБА_3Б.» ОСОБА_3, ОСОБА_4 не визнали позов повністю за його безпідставністю.

Предствник третьої особи Новомиргородської РДА в судове засідання не зявився. Про місце та час розгляду у справі був повідомлений у встановленому законом порядку. Ранішще до суду направив заяву з проханням про розгляд справи за його відсутністю за наявними письмовими матеріалами справи.

За таких обставин суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача ОСОБА_5, та представника третьої особи Новомиргородської РДА на що сторони в ході судового розгляду не заперечували.

Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задоволити позов за такими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 036918 ОСОБА_6 являлась власником земельної ділянки № 081, площею 4,99 гектари, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :00:020:0081.

13.02.2008 р. між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_6 був укладений договір оренди землі № 13, який зареєстрований у Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 квітня 2009 року за № 04.09.377.00292.

У відповідності до вищевказаного договору оренди ОСОБА_6 передала, а СТОВ «Вікторія-Агро» прийняло в оренду земельну ділянку № 081 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, площею 4,99 га.

Відповідно до п. 3.1 Договору оренди договір було укладено терміном на 10 років, починаючи з дня його державної реєстрації в Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України».

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди по закінченні строку дії договору Позивач має переважне право на поновлення його на новий строк. У разі якщо сторона за один місяць до кінця строку дії цього договору не заявить про свій намір розірвати договір, він автоматично продовжується на строк вказаний у п.3.1. цього договору на тих же умовах.

22.03.2008 року ОСОБА_6 померла, вказану земельну ділянку успадкував її син, відповідач ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про право власності, відповідно до якого ОСОБА_5 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2503, площею 4,9929, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

У відповідності до повідомлення відповідача ОСОБА_5 від 13 листопада 2013 року останній повідомив позивача, що він вступив у спадщину та є власником земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6, надавши підтверджуючі документи та просив позивача орендну плату сплачувати йому.

В подальшому 21 вересня 2015 року, 10 серпня 2016 року, 04 вересня 2017 року позивачем направлялися на імя ОСОБА_5 відповідні повідомлення, які отримувалися ним особисто відповідно 01.11.2016 року, 19.08.2016 року, 21.09.2017 року, що підтверджується його особистим підписом на них, з пропозицією отримати орендну плату за оренду належної йому земельної ділянки.

У відповідності до матеріалів справи, а саме касових ордерів за 2010 2013 роки позивач виконував умови договору та сплачував орендну плату.

20.11.2013 р. між відповідачами ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_5 передав, а ФГ «ОСОБА_3Б.» прийняло належну відповідачеві ОСОБА_5 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:2503 строком на 10 років, та який зареєстрований в реєстраційній службі Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області 27.11.2013 року за № 3622437 про наявність якого позивачеві стало відомо з листа ОСОБА_5 від 22 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.13, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

У ч.3 цієї статті передбачено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У ч.4 ст.124 Земельного кодексу передбачено, що передача в оренду ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником ділянки й орендарем.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК).

За ч.2 ст.792 ЦК, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК, законом «Про оренду землі».

Відповідно до ст.13 закону «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння й користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати ділянку відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права СТОВ «Вікторія-Агро» посилалось на наявність подвійної реєстрації права оренди земельної ділянки та невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 20 листопада 2013 року укладеного між ОСОБА_5 та Фермерським господарством «ОСОБА_3Б.», СТОВ «Вікторія-Агро» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

З матеріалів справи, вбачається, що договором оренди землі від 13 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та СТОВ «Вікторія-Агро», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Укладення договору оренди землі між відповідачами щодо земельної ділянки, яка вже знаходиться в орендному користуванні СТОВ «Вікторія-Агро», є порушенням права підприємства самостійно господарювати на землі, передбаченого ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та ст. 410 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відповідачі уклавши оспорюваний договір, допустили порушення та невиконання вже існуючого Договору оренди з СТОВ «Вікторія-Агро», що суперечить вимогам ч. 1 ст. 526 ЦК України у відповідності до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, суд не погоджується з поясненнями та заявою представників ФГ «ОСОБА_3Б.» про застосування строків позовної давності у звязку з пропуском строків звернення позивачем до суду, оскільки як беззаперечно встановлено у ході судового розгляду про наявність договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_5 та ФГ «ОСОБА_3Б.» від 20.11.2013 року позивачеві стало відомо з 10.01.2018 року, з моменту отримання директором СТОВ «Вікторія Агро» письмового повідомлення ОСОБА_5 про укладення ним договору з ФГ «ОСОБА_3Б.» до якого додано як додаток текст самого договору.

Оскільки у ході судового розгляду у справі представниками ФГ «ОСОБА_3Б.» не було доведено факт пропуску строку звернення до суду зі сторони СТОВ «Вікторія Агро» суд не вбачає підстав для відмови у позові у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Тобто, враховуючи, що станом на дату укладення оспорюваного договору земельна ділянка вже перебувала в оренді СТОВ «Вікторія-Агро», відповідач не мав права повторно передавати її в оренду, тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки є укладеним з порушенням вимог ст.ст. 30, 319, 525, 526, 651 Цивільного кодексу України та ст. 15 Закону України „Про оренду землі.

З огляду на вказане вище в сукупності та враховуючи, що одна й та сама ділянка не може одночасно бути обєктом оренди за двома різними договорами, укладеними з різними орендарями, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та захист прав позивача в обраний ним спосіб, зважаючи, що відповідачі допустили недобросовісну поведінку стосовно позивача попереднього орендаря, порушивши його переважне право на укладення договорів оренди на новий строк.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до беззаперечного висновку про необхідність задоволення позову.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати солідарно.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_5, Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі укладений 20 листопада 2013 року між фізичною особою ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та Фермерським господарством «ОСОБА_3Б.» () та зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого ОСОБА_5 передав в оренду Фермерському господарству «ОСОБА_3Б.» () земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2503, номер земельної ділянки 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначена для ведення сільськогосподарського виробництва.

Скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 20 листопада 2013 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, укладеного між фізичною особою ОСОБА_5 та Фермерським господарством «ОСОБА_3Б.» (), державну реєстрацію якого здійснено державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 3622437.

Стягнути з Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.» та ОСОБА_5 на користь СТОВ «Вікторія-Агро» по 881,00 гривень з кожного у рахунок відшкодування судових витрат .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний

Повний текст рішення виготовлений 12 квітня 2019 року.