18.06.2019 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.,
за участю секретаря Давиденко Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Житлово-будівельний кооператив №2 про визнання права власності на частку кооперативної квартири, -
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29.01.2019 року по справі призначено спрощене позовне провадження.
В судове засідання позивач не з`явився, представник надав суду заяву, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним, причини неявки суду не повідомили, правом подання відзиву не скористалися, інших заяв, клопотань, суду не надали.
Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку представника позивача, який у заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.
В силу статті ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який згідно свідоцтва про розлучення серії НОМЕР_1 було розірвано 19.09.1990 року. (а.с.14)
25.10.1990 року ОСОБА_7 на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу від 21.06.1990 року №33 виданий ордер № 009782 на сім`ю із трьох чоловіків на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , із двох окремих кімнат, загальною житловою площею 29,2 кв.м. (а.с.11)
Відповідно до листа №392 від 08.08.2003 року Житлово-будівельного кооперативу №2 перший пай сплачений в 1989 році в сумі 3472 карбованці. Останій пай внесено 28.04.1993 року. (а.с.7)
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира по справі №295/6333/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Житлово-будівельний кооператив № 2 про розподіл паю в житлово-будівельному кооперативі задоволено. Визнано перший пайовий внесок в паєнагромадженні за квартиру АДРЕСА_1 , внесений у 1989 році в касу Житлово-будівельного кооперативу № 2 в сумі 3472 карбованців спільною сумісною власністю з чоловіком ОСОБА_7 (а.с.18-19)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис №2339. (а.с.14)

Постановою другої Житомирської державної нотаріальної контори від 31.05.2012 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки неможливо встановити повне коло спадкоємців, а відповідно і визначити частку у спадщині кожного спадкоємця. (а.с.17)

Відповідно до ст. 43 статуту ЖБК, розподіл жилого приміщення в домі житлового будівельного кооперативу допускається між членом кооперативу і його дружиною у випадку розірвання шлюбу між ними, якщо пай являється спільним сумісним майном подружжя і якщо кожному із них може бути виділене ізольоване жиле приміщення у займаній квартирі. Якщо розділити квартиру неможливо, один із бувших подружжя, за яким визнано право на частину паєнакоплення, в праві вимагати від другого, який являється членом житлово - будівельного кооперативу, виплатити йому суму, відповідну його частині паєнакопичення. Після отримання визначеної компенсації він зобов`язаний звільнити займане приміщення, а в разі відмови - підлягає виселенню в судовому і порядку, без надання іншого житла.

Згідно ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім`ю ст. ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України (В редакції 1963 року) (ст.. 60,70 Сімейного кодексу України в редакції 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної і сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Обов`язковою умовою поділу паю та кооперативної квартири є спільна власність подружжя на паєнагромадження. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута і за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, пай та частина кооперативної квартири є спільною сумісною власністю подружжя.

При визначенні частки позивача, суд виходив з розрахунку 10 083,83 = 100%. 3472 Х. 3472?100:10083,83=34,43/100. 34,43:2=17%, а отже частка позивача в даній квартирі складає 17/100. (а.с.6-7)

На підставі ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свою цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до сулу за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 392 Цивільного еодексу України, ст. 146 Житлового кодексу України, п. 43 примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім`ю ст. ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України (В редакції 1963 року), ст.. 60,70 Сімейного кодексу України (в редакції 2004 року), ст.ст. 5, 12, 13, 76, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Житлово-будівельний кооператив №2 про визнання права власності на частку кооперативної квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності 17/100 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,45 кв.м., жилою площею 28,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Житлово-будівельний кооператив №2, адреса знаходження: м. Житомир, пр-т Миру, 19, кв.306, код 13550966.

Суддя Н.Ф. Слюсарчук