Ухвала

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 522/14452/15-ц

провадження № 61-6026зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О.В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Дрішлюка А. І., Сєвєрової Є. С., та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Журавель В. І., Закропивного О. В., Хопти С. Ф., Штелик С. П., у справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

Улипні 2015 року заступник прокурора Одеської області звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 12 серпня 2010 року між Одеською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ» (далі - ТОВ «АРТ») укладений договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна комунальної власності, у тому числі нежитлових приміщень площею 195,3 кв. м, які розташовані по АДРЕСА_1. Зазначений договір укладений на підставі рішення Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року.

У подальшому за договором купівлі-продажу від 05 листопада 2010 року ТОВ «АРТ» здійснило відчуження зазначених нежитлових приміщень приватному підприємству «Фірма «Стенфорд-Інвест» (далі - ПП «Фірма «Стенфорд-Інвест»), яке 25 травня 2011 року уклало договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна з товариством з обмеженою відповідальністю «УТЬОСОВ» (далі - ТОВ «УТЬОСОВ»), яке на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2014 року здійснило відчуження спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_3

Постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2014 року скасовано пункт 13 рішення Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради» та визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ» шляхом підписання удаваних правочинів - договору дарування від 12 серпня 2010 року та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси (у тому числі спірних приміщень).

Посилаючись на викладені обставини та вважаючи, що спірне майно вибуло з володіння територіальної громади м. Одеси поза її волею, позивач просив витребувати у ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Одеси нежитлові приміщення І поверху по АДРЕСА_1; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові приміщення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2016 року у складі судді Нікітіної С. Й. у задоволенні позовних вимог заступнику прокурора Одеської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладаючи вказані договори дарування та купівлі-продажу, Одеська міська рада вийшла за межі своїх повноважень, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, проте факт наявності волі на відчуження є очевидним. Крім того, позивачем пропущено строки позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову заступника прокурора Одеської області. Витребувано у ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення І поверху площею 195,3 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1.

Рішення Апеляційного суду мотивовано тим, що постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2014 року встановлений вихід Одеської міської ради за межі своїх повноважень під час укладення з ТОВ «АРТ» договору купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень. Втручання у право власності відповідача відбулось у зв'язку з обґрунтованим сумнівом щодо законності набуття нею права власності на спірне нежитлове приміщення. Висновки суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності є помилковими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_3, рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив із того, що спірне нерухоме майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси підлягає витребуванню у відповідача на користь власника - територіальної громади м. Одеси на підставі статті 388 ЦК України з огляду на те, що воно було відчужене на підставі рішення Одеської міської ради, пункт 13 якого про доручення представництву з управління комунальною власністю Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу з ТОВ «АРТ» об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси скасовано в судовому порядку як такий, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки міська рада прийняла це рішення поза межами визначених законом повноважень. Втручання у право власності відповідача відбулось у зв'язку з обґрунтованим сумнівом щодо законності набуття нею право власності на спірне нежитлове приміщення, враховуючи висновки які містяться рішенні Вищого Господарського Суду України стосовно того, що уклавши договори купівлі-продажу, в тому числі і спірного майна, Одеська міська рада вийшла за межі визначених законом повноважень. За таких обставин право ОСОБА_3 на мирне володіння майном, яке захищається статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, при вирішенні спору не порушено.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи заяви

У серпні 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, з підстав передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 256, 257, 260, 261, 267, 388 ЦК України.

На обґрунтування заяви представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 як приклади неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року у справі № 6-6669св15, від 16 жовтня 2013 року у справі № 6-12445св13, постанови Вищого господарського суду України від 22 липня 2013 року у справі № 51/227, від 22 лютого 2012 року у справі № 5002-22/2999-2011 та від 11 квітня 2012 року у справі № 5002-16/2989-2011 й постанови Верховного Суду України від 22 червня 2017 року (справа № 6-1047цс17), від 26 жовтня 2016 року (Судова палата у цивільних та господарських справах (справа № 6-2070цс16), від 08 червня 2016 року (справа № 6-3029цс15), від 17 лютого 2016 року (справа № 6-2407цс15), від 01 липня 2015 року (Судова палата у цивільних та господарських справах (справа № 6-178цс15),від 25 березня 2015 року (Судова палата у господарських справах (справа № 3-21гс15), від 23 грудня 2014 року (Судова палата у цивільних та господарських справах (справа № 3-194гс14), від 29 жовтня 2014 року (Судова палата у цивільних та господарських справах (справа № 6-152цс14) та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16.

Рух справи у суді

Ухвалою судді Верховного Суду України від 18 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом та витребувано матеріали справи.

14 вересня 2017 року справа надійшла до Верховного Суду України.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Верховним Судом України зазначену справу передано до Верховного Суду.

20 березня 2019 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про участь у розгляді справи.

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4про участь у розгляді справи необхідно залишити без розгляду та повернути, оскільки вказане клопотання надійшло на електронну адресу суду без накладення електронного цифрового підпису.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на наступному.

У заяві про перегляд судових рішень представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4просить переглянути зазначені судові рішення з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, зокрема цивільної та господарської.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною другою статті 360-2 ЦПК України 2004 року якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності дією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Cyду.

Висновки за результатами розгляду заяви

Ураховуючи викладене, справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтею 360-2 ЦПК України2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про участь у судовому засіданні залишити без розгляду та повернути.

Справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володінняпро перегляд Верховним Судом рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик