РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/7215/16-ц

Провадження № 2/643/88/19

14.03.2019

14 березня 2019 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідачів: ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про встановлення факту проживання, визнання особи такою, що набула право користування жилим приміщенням, визнання недійсним рішення виконкому ОСОБА_8 міської ради про видачу ордеру на житлове приміщення, визнання осіб такими, що не мають права користуватися житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_8 міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про визнання факту проживання та визнання особи такою, що має право користуватися жилим приміщенням.

Позивач, звертаючись з позовною заявою, просив суд встановити факт його вселення, як члена сімї до діда, ОСОБА_14, постійного проживання та ведення спільного господарства з останнім за адресою АДРЕСА_1, а також просив визнати його таким, що набув право користування вказаною квартирою.

В обґрунтування вимог, позивач зазначає, що він є сином ОСОБА_15 та онуком ОСОБА_14. 10.02.1978 ОСОБА_14 одружився з ОСОБА_16, яка 12.05.1978 отримала на себе та своїх синів обмінний ордер №1951 про вселення до двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1. 14.02.2015 ОСОБА_16 померла та була знята з реєстрації, а її син ОСОБА_17 рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2015 визнаний таким, що втратив право на користування квартирою та 29.09.2015 знятий з реєстрації за вказаною адресою. ОСОБА_14 залишився проживати у вказаній квартирі після смерті наймача, ОСОБА_16, не переоформив на себе договір найму житла. 25.02.2015 позивач за згодою ОСОБА_14 вселився до спірної квартири та почав мешкати в ній та вести спільне господарство зі своїм дідом. 19.10.2015 ОСОБА_14 помер та єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті є ОСОБА_15, - мати позивача та відповідач у справі. Позивач посилається на те, що він постійно, з 25.02.2015, мешкав у спірній квартирі сплачував комунальні послуги та 26.04.2016 звернувся до відділу реєстрації місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації із заявою про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, але отримав відмову оскільки не надав документів, які підтверджують право на проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_2.

У подальшому, 27.10.2016, до суду звернулася ОСОБА_9 із заявою про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Заяву обґрунтувала тим, що їй стало відомо про відкриття провадження у справі та тим, що міською громадською комісією з житлових питань 21.04.2016 вирішено питання про надання ОСОБА_9 та членам її сімї на шість осіб квартири за адресою АДРЕСА_1. 12.05.2016 ОСОБА_9 отримала ордер на житлове приміщення №149247 на право заняття житлового приміщення, у підтвердження цього надала до суду копію відповідного ордеру.

В поданій до суду 01.02.2017 заяві про зміну позовних вимог представник позивача, зазначаючи, що до 28.10.2016 позивач мешкав у спірній квартирі, але 28.10.2016 не відомі особи зайняли квартиру за адресою АДРЕСА_1, посилаючись на наявність у них ордеру та права на вселення. Зазначав, що ордер на житлове приміщення виданий з порушенням законодавства та просив суд залучити до участі у справі співвідповідачів виконавчий комітет ОСОБА_8 міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_13. До яких заявив наступні позовні вимоги (окрім тих, що зазначені у первісному позові): визнати недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради №284 від 28.04.2016 про видачу ордеру та ордер на житлове приміщення №149247 від 12.05.2016; визнати ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_13 такими, шо не мають права користування житловим приміщенням квартира за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, що діє на підставі ордеру, договору про надання правової допомоги та нотаріально посвідченої довіреності, на судовому засіданні підтримали уточнені та доповнені позовні вимоги у повному обсязі та, посилаючись на обставини, що викладені вище, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 надала до суду відзив, в якому обставини, викладені в позовній заяві, підтвердила, позовні вимоги ОСОБА_2 визнала та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, що діє на підставі ордеру - адвокат ОСОБА_5, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_8 міської ради - ОСОБА_19, який діє на підставі довіреності, 03.11.2016 надійшли письмові заперечення проти позову, в яких представник ОСОБА_8 міської ради проти задоволення позову ОСОБА_2 повністю заперечував виходячи з наступного.

Так, за інформацією управління обліку та розподілу житлової площі, квартира АДРЕСА_4 не приватизована, наймач ОСОБА_20 знятий з реєстрації в зв'язку зі смертю 19.10.2015. Родині ОСОБА_9 в лютому 2016 видано оглядовий ордер, після обстеження квартири представниками КП «Жилкомсервіс» і ОСОБА_9 отримано їх згоду на надання даного житла. КП «ОСОБА_8 міське БТІ» виготовлений технічний паспорт та 13.04.2016 квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано як комунальну власність територіальної громади м. Харкова. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.10.2016 №70464470 власником квартири АДРЕСА_6 є територіальна громада в особі ОСОБА_8 міської ради. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради від 28.04.2016 № 284 сімї ОСОБА_9 складом сімї 6 осіб надана двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_7 згідно до ст. 48 Житлового кодексу УРСР та пп. 54, 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в УРСР, зі збереженням права перебувати на квартирному обліку. За інформацією КП «Жилкомсервіс» від 20.09.2016 №20937/2/07-05 основний наймач ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 31.05.1978, знята з реєстрації 25.02.2015 у звязку зі смертю 14.02.2015. Чоловік ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 02.06.1978, знятий з реєстрації 25.11.2015 у звязку зі смертю 10.10.2015 року, син ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 31.05.1978, знятий з реєстрації 29.09.2015 року.

Також КП «Жилкомсервіс» зазначено, що в період з 25.02.2015 по 19.10.2015, ОСОБА_14 на дільницю 32 КП «Жилкомсервіс» з питань реєстрації ОСОБА_2 не звертався.

З метою реалізації громадянами гарантованого Конституцією України права на житло, комплексного регулювання відносин по забезпеченню громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6, житловими приміщеннями, у тому числі тих, які потребують соціального захисту, здійснення громадського контролю та гласності при встановленні черговості на отримання житлової площі, її розподілу, належного обліку звільненого житла та укріплення законності в галузі житлових відносин рішенням ОСОБА_8 міської ради від 24.06.2009 року № 174/09 затверджено «Тимчасове положення про облік та розподіл житлової площі, що звільняється в місті Харкові».

Питання повязані з обліком та розподілом ізольованих житлових приміщень, у тому числі з частковими комунальними зручностями, вирішуються ОСОБА_8 міською радою та її виконавчим комітетом відповідно до діючого законодавства України.

Представник відповідача в запереченнях зазначає, що виконавчим комітетом ОСОБА_8 міської ради не приймалось рішення щодо надання спірної квартири позивачу. Договір найму вказаного приміщення з позивачем не укладався.

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 90 по просп. Тракторобудівників, 130-В в м. Харкові.

Необхідною умовою вселення в жиле приміщення згідно з чинним законодавством є письмова згода всіх членів сімї, що проживають разом із наймачем.

У позивача відсутні докази письмової згоди всіх членів сімї наймача на вселення до квартири АДРЕСА_8.

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_14 визнаний наймачем квартири АДРЕСА_8 після смерті ОСОБА_16, померлої 14 лютого 2015 року.

В матеріалах справи відсутні письмові докази постійного проживання позивача у спірному жилому приміщенні, ведення з наймачем спільного господарства, тобто докази, що позивач був членом сімї наймача.

Позивач до 26.04.2016 був зареєстрований за іншою адресою, АДРЕСА_9. ОСОБА_14 помер 19.10.2015 року.

Доказів звернення ОСОБА_14 до відповідних органів з питань реєстрації місця проживання ОСОБА_2 суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження факту сумісного проживання, сплати комунальних послуг, сумісного бюджету.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він проживав у спірній квартирі однією сімєю з ОСОБА_14 з 25.02.2015 року по 19.10.2015, вів з ним спільне господарство, мали спільний бюджет не підтверджено документально.

В наданих матеріалах відсутні докази висловлювання наймачем та членами його сімї згоди на вселення в займане ними жиле приміщення.

Таким чином, позивачем не дотриманий встановлений житловим законодавством України порядок вселення до квартири АДРЕСА_10.

Позивач, подавши до суду позов про визнання за ним права користування жилим приміщенням квартирою № 90 по просп. Тракторобудівників, 130-В в м. Харкові, тим самим поліпшує свої житлові умови, не надавши при цьому доказів, що він має право у відповідності до ст. 34 Житлового кодексу Української РСР на таке поліпшення та перебуває на обліку громадян, які його потребують.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_8 міської ради доводи, викладені в письмових запереченнях, підтримали, вважали позов безпідставним, не доведеним належними доказами, та просили у його задоволенні відмовити.

Від представника відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_21, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, 12.04.2017 надішли письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що факти, на які посилається позивач в своєму позові, не відповідають дійсності, що позивач фактично підмінює поняття «місця проживання» поняттям «місце фактичного перебування». Крім того, зазначив, що відповідач ОСОБА_9 зі своєю родиною набула право користування спірною квартирою у встановлений законом спосіб, в зв'язку із чим просив у замовленні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7, що діє на підставі ордеру, заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволені, посилаючись на факти та обставини, викладені в поясненнях на позовну заяву від 14.08.2018.

Відповідач ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_21, що діє на п підставі нотаріально посвідченої довіреності, на судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили у позові повністю відмовити.

Представник третьої особи - КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_22В, яка діє на підставі довіреності, позов не визнала, пояснила, що дід позивача за життя не звертався до КП «Жилкомсервіс» з питань переоформлення договору оренди спірної квартири на своє ім'я, та з питань реєстрації місця проживання свого онука - позивача у справі, у спірній квартирі.

Відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_13 на судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не сповістили, про час та місце розгляду справи сповіщені своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника третьої особи, допитавши свідків, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запеерчень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, з 02.02.2008 по 26.04.2016 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1 а.с.5) як стверджував позивач, і це не заперечувалось іншими учасниками справи, 25.02.2015 позивач почав мешкати в квартирі АДРЕСА_11. За цією адресою з 02.06.1978 був зареєстрований дід позивача, ОСОБА_14 Наймачем вказаної квартири була ОСОБА_16, з якою 10.02.1978 ОСОБА_14 уклав шлюб (Т.1 а.с. 11,13).

14.02.2015 ОСОБА_16 померла (Т.1 а.с. 14) та знята з реєстрації місця проживання, а її чоловік ОСОБА_14 залишився проживати у вказаній квартирі.

29.09.2015 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2015 по справі №643/3199/15-ц, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_14 та визнано ОСОБА_17 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №90 по пр. Тракторобудівників 130-«в» у м. Харкові, останнього знято з реєстрації у спірній квартирі (т.1 а.с. 15, 16).

19.10.2015 помер ОСОБА_14 що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ВЛ516015 від 21.10.2015 (т. 1 а.с. 20).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.03.2016 задоволено позовні вимоги ОСОБА_4В та інших до ОСОБА_2 та останнього визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_12 (т.1 а.с. 19).

Як вбачається з копії паспорту на ім'я позивача, знятий з реєстрації за вказаною адресою він 26.04.2016. Того ж дня ОСОБА_2 звертався до відділу реєстрації місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації із заявою про реєстрацію його місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 та у реєстрації місця проживання за вказаною адресою йому відмовлено (Т.1 а.с. 22).

06.06.2016 позивач звертався до начальника КП «Жилкомсервіс» із заявою про укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_13 та листом від 10.07.2016 в укладенні договору найму житла йому відмовлено (т.1 а.с. 44, 45).

Далі, судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради від 28.04.2016 №284, відповідачу ОСОБА_23 та членам її сім'ї, надана квартира за адресою: АДРЕСА_14.

Разом із тим, слід зазначити, що на вказане рішення ОСОБА_8 міської ради в своїх поясненнях та запереченнях неодноразово посилались сторони у справі, але належним чином завірена копія вказаного рішення в матеріалах справи відсутня, хоча ухвалою суду від 19.10.2017 (Т.1 а.с. 219-221) за клопотанням представника позивача з виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради вказаний письмовий доказ був витребуваний в порядку ст. 137 ЦПК України (в редакції, що діяла на той час).

Так, на підставі вказаного рішення ОСОБА_9 та членам її сім'ї видано ордер №149247 від 12.05.2016 на зайняття спірного житлового приміщення (Т.1 а.с. 69).

З наданих на виконання ухвали суду від 19.10.2017 ОСОБА_9 виконавчим комітетом ХМР письмових доказів (Т.2 а.с. 1-29) вбачається, що ОСОБА_9 є багатодітною матірю, пенсіонером за віком, майже 40 років відпрацювала на ДП «Завод ім. В.О. Малишева», перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов за місцем мешкання у виконавчому комітеті та з урахуванням пільги багатодітних сімей включена до списку осіб, які користуються правам першочергового одержання житлових приміщень з 21.06.1988.

ОСОБА_9 просила надати її сімї житлову площу, при цьому просила, взяти до уваги умови мешкання багатодітної сімї в однокімнатній квартирі.

Відповідно до частини 2 статті 58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

В матеріалах справи знаходиться акт обстеження житла, що звільнилося від 19.10.2015, складений КП «Жилкомсервіс» та акт опломбування квартири від 19.10.2015. з актів вбачається, що квартира №90 за адресою м. Харків пр. Тракторобудівників 130-«в» звільнилася після смерті ОСОБА_14

Подаючи 01.02.2017 до суду заяву про зміну позовних вимог, представник позивача вказував, що сторона позивача надасть належні та повні пояснення в обґрунтування тверджень щодо незаконності видачі ордеру та виникнення у відповідачів права користування спірним житлом, після отримання усіх доказів по справі. станом на день ухвалення рішення таких пояснень та обґрунтувань у формі, що відповідає вимогам ст. 174 ЦПК України від сторони позивача не надходило, хоча докази, про витребування та забезпечення яких представник позивача заявляв кілька клопотань, долучені до матеріалів справи, право на ознайомлення з матеріалами справи позивача та його представника судом не обмежувалось.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням пояснень представників відповідачів, а також враховуючи відсутність обґрунтування вказаних позовних вимог з боку позивача та його представника, суд дійшов висновку, що твердження позивача та його представника щодо неправомірності рішення виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради від 28.04.2016 про надання ОСОБА_9 та її родині житла, неправомірності видачі відповідного ордеру, є безпідставними, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

За клопотаннями сторін та їх представників судом допитані свідки ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27

Так, свідок ОСОБА_24 на час подій, про які вона повідомила суду, була не повнолітньою та у звязку з цим суд критично ставиться до змісту її свідчень.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що позивач дійсно переїхав до свого діда, але не повідомив жодних обставин які б переконливо підтверджували факт постійного проживання позивача з ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_28 зазначила, що є сусідкою, ОСОБА_2 бачила постійно, однак до квартири не заходила, на похованні ОСОБА_14 присутня не була.

Свідок ОСОБА_27 пояснила, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10 приблизно з 2007 року та її квартира знаходить на одному поверсі з квартирою №90. Позивача бачила за вказаною адресою.. У квартиру заходила декілька разів та була лише у коридорі квартири. На питання чи проживав позивач у квартирі, однозначної відповіді не надала, а висловила лише припущення.

Свідок ОСОБА_28 зазначила, що є сусідкою, ОСОБА_2 бачила постійно, однак до квартири не заходила, на похованні ОСОБА_14 присутня не була.

Отже, з пояснень, які надані свідками у судовому засіданні, не можна дійти висновку, що позивач постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_11 та вів спільне господарство з померлим ОСОБА_14

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно із положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім'ї наймача в установленому законом порядку.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункту 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на 25.02.2015), громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Суд враховує той факт, що з моменту визнання ОСОБА_17 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою, ОСОБА_14 мав право, як єдиний наймач житлового приміщення, звернутися до відповідних органів реєстрації та здійснити (надати дозвіл) реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_2, так само як і вирішити питання про переоформлення договору найму житла на своє ім'я.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наймачем ОСОБА_14 не було висловлено своєї безпосередньої згоди на реєстрацію місця проживання позивача у спірній квартирі. Отже, за обставинами справи не можна встановити безспірність згоди ОСОБА_14 на вселення до квартири ОСОБА_2 А факт реєстрації місця проживання позивача за іншою адресою в період начебто його проживання однією родиною із ОСОБА_14 з 25.02.2015 і до часу смерті останнього, унеможливлює визнання його таким, що набув права користування квартирою №90 по пр. Тракторобудівників 130-«в» у м. Харкові.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у ОСОБА_2 тих чи інших перешкод у тому, щоб за власною ініціативою знятися з місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_12 та вирішити питання про його реєстрацію у квартирі діда.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_29 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про встановлення факту проживання, визнання особи такою, що набула право користування жилим приміщенням, визнання недійсним рішення виконкому ОСОБА_8 міської ради про видачу ордеру на житлове приміщення, визнання осіб такими, що не мають права користуватися житловим приміщенням, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_2, понесені позивачем судові витрати по справі суд відносить на рахунок позивача.

В період розгляду справи позивач звертався до суду із заявою про забезпечення позову та ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року заяву про забезпечення позову було задоволено, в порядку забезпечення позову було заборонено ОСОБА_8 міській раді, її виконавчим органам, Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу у власність, в тому числі шляхом приватизації на надання права користування житловим приміщенням та видачу ордера про вселення або надання інших речових прав будь-яким особам стосовно квартири, яка знаходиться за адресою: 61001, АДРЕСА_15. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.10.2017 ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року змінено, скасовано її в частині заборони ОСОБА_8 міській раді, її виконавчим органам, комунальному підприємству "Жилкомсервіс" до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії, спрямовані на надання права користування жилим приміщенням, та видачу ордера про вселення або надання речових прав будь-яким особам стосовно квартири за адресою: 61001, АДРЕСА_15., залишивши її без змін в частині заборони на передачу вказаної квартири у власність, в тому числі шляхом приватизації.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5-13, 76-81, 141, 158, 259, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 64,65 ЖК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 30.06.2016, шляхом зняття заборони ОСОБА_8 міській раді, її виконавчим органам, Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» вчиняти будь-які дії щодо передачі у власність та приватизації квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова.

Повний текст складений 26.03.2019.

Суддя О.О. Сугачова