Справа № 466/7173/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/1274/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: заявника ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 25 вересня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівської області,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою (а.с.1-6), в якій просив: визнати дії державного виконавця Баірової Н.М. в межах виконавчого провадження ВП №25353078 такими, що суперечать вимогам п.1.4. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, ч.5 ст.25, ч.1. ст.31, ч.2. ст.30 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати виконавче провадження ВП №25353078, відкрите постановою державного виконавця від 28.03.2011 року, закінченим відповідно до п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження»; повернути виконавчий лист №2-66/2009 стягувачу відповідно до п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 28.03.2011 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Баіровою Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №25353078 на підставі виконавчого листа №2-66/2009 про виселення його неповнолітнього разом з матір'ю ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, однак, такий виконавчий лист державний виконавець повинна була повернути стягувачу відповідно до п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» або ж закінчити вже відкрите виконавче провадження на підставі цієї ж норми Закону, оскільки за інформацією, яка міститься у виконавчому листі, неможливо встановити особу боржника, зокрема, в порушення вимог п.1.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, у виконавчому листі не зазначено індивідуального ідентифікаційного номера боржника, а також інших відомостей, які ідентифікують його особу.

Крім того, зазначає, що рішення про його з матір'ю виселення ухвалене судом у справі №2-66/10, а виконавчий лист, на підставі якого державний виконавець відкрила назване вище виконавче провадження, має номер 2-66/2009, що також, на думку заявника, було підставою для повернення виконавчого листа.

Звертає увагу, що виконавчий лист стосується виселення його матері ОСОБА_3 з неповнолітнім сином ОСОБА_2, однак, на сьогоднішній день він уже досягнув повноліття, а тому не може бути боржником за цим виконавчим листом і його не може бути виселено із вказаної у виконавчому листі квартири в процесі примусового виконання виконавчого листа, що, на його думку, є також підставою для закінчення відкритого державним виконавцем виконавчого провадження ВП №25353078. Вважає, що боржником за виконавчим листом є лише його мати ОСОБА_3

Крім того, зазначає, що виконавче провадження необхідно визнати закінченим на підставі п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки закінчився строк, встановлений законом, для виконання цього виконавчого листа.

28.03.2017 року заявник ОСОБА_2 подав до суду доповнення до скарги (а.с.83-86), в яких додатково зазначив, що постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Баірової Н.М. від 28.03.2011 року про відкриття виконавчого провадження ВП №25353078 не може бути виконана, оскільки названий відділ ДВС перебуває у стадії припинення і немає відомостей, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівської області, в якому працює державний виконавець Баірова Н.М., є правонаступником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, а тому немає повноважень вчиняти дії по виконанню виконавчого листа, що є додатковою підставою для повернення виконавчого листа стягувачу.

Також зазначає, що немає постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження від Головного управління юстиції у Львівській області Головному територіальному управлінню юстиції у Львівської області.

Звертаючись із клопотанням про поновлення строку на звернення із скаргою, заявник зазначав, що на момент винесення державним виконавцем постанови від 28.03.2011 року про відкриття виконавчого провадження він був неповнолітнім, йому цієї постанови ніхто не вручав і з її змістом він ознайомлений не був, а тому не міг своєчасно оскаржити цю постанову, копію постанови йому надала мати 08.08.2016 року, яку повинні були виселити 16.08.2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 25.09.2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_2, просить її скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом порушено порядок ведення судового засідання, порушено порядок виклику державного виконавця в судове засідання, не надано можливості учасникам справи дати усні та письмові пояснення по суті справи.

На думку апелянта, суд не перевірив та не дав належної правової оцінки його доводам, які вказують на неправомірність дій державного виконавця, і не застосував норми закону, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог за скаргою.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони заявника, не з'явились, їх явку до суду не було визнано обов'язковою, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення заявника та його представника в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.03.2011 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Баіровою Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №25353078 з примусового виконання виконавчого листа №2-66/2009, виданого 14.03.2011 року Шевченківським районним судом м.Львова, про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_3 з неповнолітнім сином - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 24.01.2011 року, а виконавчий лист пред'явлено стягувачем до примусового виконання 23.03.2011 року.

З матеріалів виконавчого провадження (в трьох томах), які були витребувані судом першої інстанції з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, також встановлено, що рішення суду боржниками добровільно не виконувалось, впродовж 2011 - 2016 років боржниками неодноразово чинились перешкоди у його примусовому виконанні, про що складені відповідні акти державного виконавця, і на цій підставі провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення суду неодноразово відкладалось, за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_3 накладались штрафи, вносилось подання про притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неодноразово подавали до суду заяви про відстрочку виконання рішення.

Так, зокрема, ОСОБА_2 07.09.2011 року звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення у зв'язку з його хворобою та для вирішення в законному порядку його місця проживання, за результатами розгляду якої ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.10.2011 року було відстрочено виконання рішення суду на чотири місяці.

Крім того, представники неповнолітнього ОСОБА_2 у його інтересах неодноразово впродовж 2011-2012 років подавали заяви про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з його хворобою та розглядом заяв про відстрочку виконання рішення суду.

У березні 2012 року та у грудні 2014 року боржник ОСОБА_2 повторно звертався до суду із заявами про відстрочку виконання рішення суду, однак, такі заяви вже задоволені не були.

За зверненням державного виконавця, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.07.2015 року надавалась відстрочка виконання рішення до вирішення заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, у зв'язку з чим виконавче провадження зупинялось.

За наведених вище обставин справи, доводи заявника ОСОБА_2 про те, що державний виконавець повинна була повернути виконавчий лист стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» або закінчити виконавче провадження у зв'язку з неможливістю ідентифікувати особу боржника, - є безпідставними, оскільки особу боржників за цим виконавчим листом було встановлено і необхідності для вжиття будь-яких додаткових заходів для цієї мети у державного виконавця не було.

Крім того, відсутність у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного коду боржника, на порушення чого вказує заявник у своїй скарзі, не є безумовною підставою для повернення виконавчого листа, якщо державний виконавець має можливість встановити усю необхідну йому інформацію про боржника у встановленому законом порядку для проведення примусового виконання рішення суду.

Таким чином, жодних підстав для висновку про те, що вказаний виконавчий лист та відкрите за ним постановою державного виконавця Баірової Н.М. від 28.03.2011 року виконавче провадження ВП №25353078 не стосується заявника ОСОБА_2, немає.

Безпідставними є також доводи заявника про те, що у зв'язку з досягненням повноліття він уже не може бути боржником за вказаним вище виконавчим листом, оскільки такої підстави для завершення відносно нього виконавчого провадження Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Як уже зазначалось вище, саме у зв'язку із вчиненням боржниками перешкод у виконанні рішення суду, поданням ними численних заяв та скарг, рішення суду, яке набрало законної сили, до цього часу залишається невиконаним, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дотримання розумного строку розгляду справи, який включає в себе й стадію виконання судового рішення.

Таким чином, наведені заявником обставини не є підставами для повернення виконавчого листа стягувачу або для закінчення виконавчого провадження, в тому числі й на підставі п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із закінченням строку здійснення виконавчого провадження, про що боржників було повідомлено листами Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.08.2016 року за №21104 та №21112.

Інші доводи заявника, викладені в доповненнях до скарги, також не вказують на наявність правових підстав для повернення виконавчого листа та/або закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог за скаргою ОСОБА_2, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення цієї скарги та не вказують на допущення судом порушення вимог процесуального закону, які б були обов'язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.