ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» червня 2019 року

м. Харків

справа № 615/1963/18-ц

провадження № 22ц/818/3228/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 .

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2019 року в складі судді Токмакової А.П.

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вона є рідною дочкою ОСОБА_2

На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2007 року ОСОБА_2 сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття.

24 вересня 2016 року вона змінила своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Вказала, що навчається на першому курсі філологічного факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна денної форми навчання з терміном навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року.

Зазначила, що на даний час вона проживає з матір`ю, стипендію не отримує, є інвалідом ІІ групи, у зв`язку з чим непрацездатна, отримує соціальну державну допомогу інваліда з дитинства у розмірі 1452,00 грн. щомісяця.

Вказала, що за станом здоров`я не має можливості проживати в місті Харкові, тому щоденно їздить на навчання до університету автобусом, сплачуючи за проїзд грошові кошти, які за місяць складають 1850,00 грн., що є істотними витратами як для неї, так і для її матері. Крім того, їй необхідні також кошти на одяг, харчування, підручники, тощо.

Вважала, що половину цих витрат має можливість сплачувати її батько, тому що він отримує пенсію в розмірі 3900,00 грн.

Зазначила, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільного надання матеріальної допомоги, але він ніяк не відреагував.

Просила стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітньої доньки аліменти в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання у зв`язку з навчанням в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12 грудня 2018 року до закінчення навчального закладу, тобто до 30 червня 2022 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду змінити в частині стягнення аліментів на її користь та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання, у зв`язку з навчанням в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 12 грудня 2018 року до закінчення навчального закладу, тобто до 30 червня 2022 року; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі та фактично виклала в апеляційній скарзі доводи позовної заяви. При цьому зазначила, що, крім пенсії, відповідач отримує орендну плату за передану в оренду земельну ділянку, про що ним не повідомлено суду, у зв`язку з чим він має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання та є інвалідом з дитинства ІІ групи по зору.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 у зв`язку з навчанням потребує допомоги від обох батьків, а враховуючи майновий стан учасників справи стягненню підлягають аліменти на час навчання саме в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_1 .

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2007 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 по 100,00 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 12 лютого 2007 року.

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені, серія НОМЕР_1 , від 24 вересня 2016 року « ОСОБА_1 » змінила ім`я на « ОСОБА_1 ».

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Валківського району Харківської області та отримує державну соціальну допомогу як інвалід ІІ групи з дитинства. Розмір її соціальної допомоги за вересень 2018 року склав 1452,00 грн.

Вона є студенткою Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна та стипендію не отримує.

Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України Валківське об`єднане управління ПФУ та отримує пенсію як інвалід ІІ групи. За серпень 2018 року розмір його пенсії склав 3702,60 грн., за вересень 2018 року - 3702,60 грн., за жовтень 2018 року - 3702,60 грн., за листопад 2018 року - 3702,60 грн., за грудень 2018 року -3817,35 грн., за січень 2019 року - 3817,35 грн., а всього за цей період - 22445,10 грн. Інших доходів він не має.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_2 , яка є студенткою першого курсу філологічного факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1452,00 грн. Стипендія їй не нараховується відповідно до постанови № 882.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 проживає в місті Валки, а навчальний заклад знаходиться в місті Харкові, у зв`язку з чим вона витрачає кошти на проїзд з міста Валки до міста Харкова та з міста Харкова до міста Валки. Щоденна загальна сума проїзду складає 77, 84 грн. Її батько є інвалідом ІІ групи, часто хворіє. Його щомісячна пенсія складає 3817, 35 грн.

Виходячи з матеріальної можливості відповідача надавати матеріальну допомогу, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов частково, визначивши її розмір в сумі 600,00 грн. При цьому вірно вказав, що вимоги щодо мінімального розміру аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, застосуванню не підлягають.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з батька ОСОБА_1 на її користь на час її навчання аліменти в розмірі 600,00 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач крім пенсії отримує орендну плату за передану в оренду земельну ділянку, є необгрунтованими, оскільки доказів щодо цього матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що учасники справи відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.