Номер провадження: 22-ц/813/6547/19
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

Суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бобуйок І.А., -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якій просила стягнути з відповідача на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 , який з досягненням повноліття продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж розмір прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно на навчання, до закінчення навчання, а саме до 30.06.2022 року.

У обґрунтування позову ОСОБА_1 , зазначає, що ОСОБА_2 є батьком її повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні, навчається у Одеському національному політехнічному університеті на 1-курсі денного відділення факультету ІБЕІТ. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання сина.

Рішенням Малиновського районного суду від 09 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволений, стягнуто з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж розмір прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно на навчання, до закінчення навчання, а саме до 30.06.2022 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 , зазначає, що ОСОБА_1 звернулась з позовом про стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та просила саме на користь сина ОСОБА_4 з апелянта стягнути аліменти, однак з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 мала повноваження на звернення до суду в інтересах ОСОБА_3 , а тому вважає, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не мала повноважень.

За таких підстав в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та позов залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК.

Відзиву до суду не надано.

Відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати йому таку допомогу, а стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітнього сина , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до змісту вказаних норм, для стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина необхідно, щоб: а) їм виповнилося 18 років; б) вони продовжували навчання; в) їм було менше 23 років; г) вони потребували матеріальної допомоги; д) батько, мати відповідно до свого матеріального, сімейного стану та стану здоров`я були спроможні надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину з одного із батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання і другим із батьків, врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, інших дітей чи працездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 07 серпня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 29.03.2007 р. актовий запис №146 (а.с. 12).

Під час знаходження у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

Батьками ОСОБА_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (а.с. 10, 19).

За рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2004 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 05.05.2004 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17.08.2018 року ОСОБА_3 уклав договір з Одеським національним політехнічним університетом про надання освітніх послуг з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року на денній формі навчання за спеціальністю 051 Економіка, освітньою програмою Економічна кібернетика (ІБЕІТ).

Згідно довідки № 1736 від 02.10.2018 року ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денного відділення факультету ІБЕІТ Одеського національного політехнічного університету. Закінчення навчання планується 30.06.2012 року.

ОСОБА_3 постійно проживає разом із матір`ю, що підтверджується відмітками у паспортах позивача та дитини та довідкою № 1325, виданою ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський», проте позивач по справі не має можливості самостійно матеріально допомагати сину та забезпечити її потреби в навчанні, розвитку, лікуванні та іншому.

ОСОБА_2 на даний час офіційно працює провідним інженером у Регіональній філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», його середній заробіток в місяць становить не менше 6 000 грн., тому він має змогу утримувати дитину шляхом сплати аліментів на її користь.

Встановлення вказаних обставин вказує на доведеність того, що ОСОБА_3 після досягнення повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.

Встановивши, що позивач досягнув повноліття, продовжує навчання з денною формою навчання, перебуває на матеріальному забезпеченні матері та потребує матеріальної допомоги, а також зважаючи на те що відповідач має постійний заробіток, є працездатною особою, відтак має можливість надавати допомогу, виходячи з того що батьки дитини зобов`язані нести витрати на утримання та виховання їх дитини в рівних частках, суд дійшов висновку про те, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача щомісячно аліментів в розмірі 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було прийнято позов, заявлений ОСОБА_1 , яка не мала повноважень на представлення інтересів ОСОБА_3 , а тому рішення суду підлягає скасуванню, а позовна заява підлягає залишенню без розгляду, колегія суддів вважає безпідставним, з наступних підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні першої та апеляційної інстанціях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 31 жовтня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк