Справа № 307/1310/18
Провадження № 2/307/98/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді : Чопик В.В.

при секретарі : Олексій Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.02.2013 року, відповідачка отримала кредит в розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за даним договором та угодою виконав повністю, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач порушив умови договору, свої зобов`язання щодо повернення коштів повністю не виконав, в зв`язку з чим станом на 31.03.2018 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 64704,55 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, але надали суду клопотання де, просять застосувати строки позовної даності та відмовити в задоволенні позову, оскільки пройшли всі строки, відповідач востаннє сплатив заборгованість по кредиту 08.07.2014 року, а позивач звернувся за захистом своїх прав 08 травня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. При цьому, стверджують, що з розрахунку заборгованості, останній платіж був здійснений 07.02.2016 року у розмірі 998,00 гривень, а поповнення з картки або рахунку в терміналі самообслуговування: АДРЕСА_1 . Тячів АДРЕСА_2 , ТЦ Барва, здійснено 07.02.2016 року сторонньою особою за номером телефону НОМЕР_1 . Таким чином, номер телефону, що зазначений у виписці не співпадає з номером телефону належним ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який зазначено в кредитному договорі. Жодного доказу про проведення оплати 07 лютого 2016 року ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України позивачем не надано.

Суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у відсутності відповідача та представника відповідача.

У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 04.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В свою чергу, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна даність до вимоги кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі , суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем був здійснений 07.02.2016 року у розмірі 998,00 гривень, а поповнення з картки або рахунку в терміналі самообслуговування: м. АДРЕСА_2 , ТЦ Барва, здійснено 07.02.2016 року сторонньою особою за номером телефону НОМЕР_1 . Оскільки номер телефону, що зазначений у виписці не співпадає з номером телефону належним ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який зазначено в кредитному договорі, суд вважає, що вказану операцію проведено іншою особою, а не відповідачем.

Цей факт підтверджено також тим, що на вимогу суду позивачем по операції, що відбулася 07.02.2016 року по оплаті 998 грн. в терміналі самообслуговування: АДРЕСА_1 . Тячів, АДРЕСА_3 Польова АДРЕСА_2 , ТЦ Барва, де проводиться фотовідео фіксація, не надано фото особи, що здійснила цю операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, як вже було згадано, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Як уже зазначалося вище, останній платіж відповідачем був здійснений 08.07.2014 року у розмірі 100,00 гривень, а представник позивача звернувся до суду 08.05.2018 року. Також судом встановлено, що будь-яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності до вимоги позивачем вчинено не було, підстав для поновлення пропущеного строку позивач не навів, а тому банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт того, що ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду за захистом порушеного права з пропущенням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст. 12, 13, 18, 76-77, 81, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 256, 267, 526, 527, 530, 610, 629,1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк». Код знаходиться за адресою м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2018 року.

Суддя Тячівського

районного суду: В.В. Чопик