ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9626/18Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/833/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010400
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Редько О.В. та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Комунального підприємства "Тернопільводоканал" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2019 року (ухвалене суддею Братасюком В.М., дату складання повного тексту рішення не зазначено) у цивільній справі № 607/9626/18 за позовом Комунального підприємства "Тернопільводоканал" до ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Тернопільводоканал" про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2018 року КП "Тернопільводоканал" звернулось до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 при виконанні земляних робіт (риття котловану під підпірну стінку) пошкодила кабель електроживлення, який перебуває на балансі підприємства.

На підставі наведеного підприємство просить стягнути на його користь 21719,57грн. шкоди заподіяної в результаті пошкодження кабелю.

20.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до підприємства про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16.10.2017 року на території її земельної ділянки проводились земляні роботи по ремонту існуючого паркана, екскаватором із землі виривались коріння, обривки старих дротів, тросів, в результаті чого був викопаний предмет схожий на частину ржавого тросу, який вона пробувала витягти із землі руками. Жодних ознак, що це електричний кабель і тим більше робочий (під напругою) не було. Не було і реперних стовпчиків та попереджувальних охоронних табличок із визначенням охоронних зон уздовж підземних кабельних ліній електропередачі, відповідно вона жодним чином не могла знати про існування на її приватній ділянці електролінії, а при виявлені не було підстав ідентифікувати даний предмет як робочу електромережу під напругою.

Через деякий час, після того, як кабель був відкопаний, відбувся сильний вибух, який обпалив глиняний грунт навколо кабелю, оглушивши її та водія екскаватора.

Між сторонами відбулися взаємні звернення до правоохоронних органів з скаргами відносно виниклого конфлікту. Внаслідок неодноразових викликів її в правоохоронні органи та тривалого конфлікту з керівництвом підприємства, стан її здоров`я погіршився.

Ремонтні роботи підприємство розпочало аж через тиждень після пошкодження кабелю та під час здійснення яких робітники підприємства зняли значний шар ґрунту біля її підпірної стінки, що змінило конструкцію та можливості, терміни виконання роботи щодо будівництва нової підпірної стінки. Найняті нею працівники відмовились виконувати іншу конструкцію, і у них уже по графіку був інший об`єкт, а інші працівники не хотіли продовжувати розпочате попередніми.

Внаслідок таких дій підприємства вона залишилась із підірваним здоров`ям, повністю розібраним парканом, розкопаним подвір`ям та проблемами із дачним кооперативом, так як КП Тернопільводоканал здійснюючи роботи по ремонту кабелю пошкодив і не відновив не лише основу під стінку, але і покриття дороги, яка вела до дач.

На підставі наведеного просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі 20600 грн. затрачених на матеріали та роботи які були виконані до зруйнування КП Тернопільводоканал підпірної стіни і потребують повної зміни, 7558,53грн. затрачених на лікування та обстеження, 7558,53грн. моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2019 року в задоволенні позову КП Тернопільводоканал до ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до КП Тернопільводоканал про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди задоволено частково і стягнуто з КП Тернопільводоканал на користь ОСОБА_1 5000 завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням КП Тернопільводоканал подало апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов КП Тернопільводоканал, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовити.

В обґрунтування скарги підприємство посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права.

Вказує, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили наявність на земельній ділянці ОСОБА_1 в місці проходження кабелю стовпчика, який встановлюється для позначення кабелів електромереж.

Зазначає, що спеціаліст ОСОБА_2 вказує про наявність наземної лінії електропередач, яка проходить паралельно пошкодженим підземним лініям електропередач. Таким чином, за наявності наземної лінії електропередач ОСОБА_1 могла передбачити можливу наявність підземної лінії.

Звертає увагу, що при виготовленні проектно-технічної документації на земельну ділянку проектант повинен був провести вишукування положень елементів мереж, що не мають зовнішніх ознак, однак такі роботи проведені не були.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив і вказав, що підземна лінія електропередач прокладена з порушеннями, а саме не обкладена червоною цеглою чи бетонними плитами, не прокладено сигнальної стрічки і не визначена охоронювана зона.

Зазначив, що в суді першої інстанції не встановлено пошкодження при виконанні будівельних робіт другого кабелю. Знос кабелів становить 100% і їх експлуатація повинна була бути припинена. Відсутні докази про те, що ремонтні роботи по відновленню електропостачання на скважини проведені ліцензованими бригадами фахівців. Акт приймання виконаних робіт по ліквідації пошкодження не відповідає вимогам чинного законодавства.

Звертає увагу, що допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили наявність реперних стовпчиків вздовж лінії електропередач, в тому числі і на ділянці ОСОБА_1 Схеми прокладання ліній електропередач в органи місцевого самоврядування передані не були. Таким чином ОСОБА_1 не могла знати про наявність підземної лінії електропередач, оскільки така не була відповідно позначена, а тому жодного умислу на її пошкодження в діях ОСОБА_1 немає.

Вказує, що судом підставно стягнута моральна шкода завдана підприємством ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник підприємства апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Додатково пояснив, що у 1983 році була проведена реконструкція повітряної ЛЕП на підземну, прокладено кабелі, які були пошкоджені ОСОБА_1 Проект реконструкції знаходився в архіві КП Тернопільводоканал.

Вказав, що на земельній ділянці ОСОБА_1 знаходиться бетонний стовпчик, висотою 40 см, який на його думку свідчить про пролягання електричної лінії через земельну ділянку.

Зазначив, що пошкоджена лінія електропередач була прокладена Тернопільським комбайновим заводом, реконструкція проводилась Тернопільським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, а КП Тернопільводоканал не є його правонаступником, тому у підприємства не було обов`язку передавати дані про прокладену лінію електропередач у відповідні установи і організації для встановлення обмежень щодо користування земельною ділянкою.

ОСОБА_1 та її представник, апеляційну скаргу заперечили та навели доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач зазначила, що перед здійсненням земляних робіт вона зверталася в органи місцевого самоврядування з метою отримання інформації щодо можливих прихованих комунікацій на її земельній ділянці, однак у сільській раді інформація про ЛЕП КП Тернопільводоканал була відсутня.

Вказала, що дії водоканалу щодо неповідомлення органів місцевого самоврядування про наявність підземної лінії електропередач призвели до того, що вона могла загинути внаслідок ураження струмом. В технічній документації із землеустрою її бабці ОСОБА_4 та її технічній документації відомості про обмеження у користуванні земельною ділянкою не зазначені.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2484га, що розташована по АДРЕСА_1 .

16.10.2017 року ОСОБА_1 при виконанні земляних робіт на своїй земельній ділянці (риття фундаменту під підпірну стінку) пошкодила кабель електроживлення, який перебуває на балансі КП Тернопільводоканал.

Представником КП Терпопільводоканал надано витяг з інвентарної книги (якої саме не зазначено), в якому в графі найменування об`єкта, шифр і норма амортизації зазначено: кабельна лінія ААШВ-10 3х70 від ТП-36/6 до свердловин №27 водозабору В.Івачівський, введена в експлуатацію 01.01.1976року, знос 73%, та кабельна лінія ААШВ-10 3х70 від ТП-36/6 до свердловин № 39 водозабору В.Івачівський, введена в експлуатацію 01.01.1976року, знос 100%.

Як вбачається із інформації наданої Івачеводолішевською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 23.10.2017 року за №72, на даний час схем-планів проведення електрокабельних ліній КП "Тернопільводоканал" не має.

30.10.2017 року КП "Тернопільводоканал" складено Акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2017року по ліквідації аварії на кабельній лінії від ТП-35/6кВ до свердловини №39 інв.№1305 та №27 інв.№1302 (в)(ел), в якому зазначено, що робіт виконано на суму 21719,57грн.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову і частково задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що КП Тернопільводоканал жодних дій щодо створення охоронюваної зони, встановлення реперних стовпчиків та попереджувальних знаків на земельній ділянці ОСОБА_1 , проведено не було, таким чином в діях ОСОБА_1 відсутня неправомірна поведінка, яка є підставою для відшкодування нею завданої шкоди. Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що діями підприємства, котрі полягали у тривалій пасивній бездіяльності щодо створення охоронюваної зони, встановлення реперних стовпчиків та попереджувальних знаків на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 , останній завдано страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою підприємства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної шкоди в порядку, регламентованому ст. 1166 ЦК України, обов`язковому доказуванню підлягають такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Враховуючи вказані норми чинного законодавства, докази наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно визначився з характером правовідносин, які виникли між сторонами, дав їм вірну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня неправомірна поведінка, яка є підставою для відшкодування нею завданої шкоди.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник вправі вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно з частинами 2, 3 статті 373 цього Кодексу право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Згідно частини 4, 5 статті 111 цього Кодексу обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.

Статтею 112 цього Кодексу передбачено, що охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року № 209 затверджено Правила охорони електричних мереж. Правила охорони електричних мереж (далі - Правила) запроваджуються з метою забезпечення збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації та запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму і використовуються у разі проектування, будівництва та експлуатації електричних мереж, а також під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж.

Електричними мережами, які підлягають охороні згідно з Правилами, вважаються трансформаторні підстанції, розподільні пункти і пристрої, струмопроводи, повітряні лінії електропередачі, підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать.

Для створення нормальних умов експлуатації електричних мереж, забезпечення їх збереження та дотримання вимог техніки безпеки здійснюються такі заходи: відводяться земельні ділянки; встановлюються охоронні зони.

Згідно пункту 5 Правил охоронні зони встановлюються уздовж підземних кабельних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки, обмеженої вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх кабелів на відстань 1 метра.

Забороняється в охоронних зонах повітряних та кабельних ліній, трансформаторних підстанцій,розподільних пунктів і пристроїв виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки. Енергопідприємства видають письмові дозволи на використання охоронних зон (п. 11).

Статтею 12 Правил встановлено, що енегопідприємства для забезпечення збереження електричних мереж передають оформлені у встановленому порядку матеріали про фактичне розташування електричних мереж відповідним органам району, області для нанесення їх на схеми землеустрою. Місцеві органи виконавчої влади сприяють енергопідприємствам у роботі із збереженням електричних мереж, запобігання аваріям і ліквідації їх наслідків у діючих електромережах, а також у забезпеченні виконання Правил всіма юридичними та фізичними особами.

Стаття 186 ЗК України (в редакції, яка діяла на час погодження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою та редакціях які діяли в подальшому) передбачає, що проекти землеустрою погоджуються та затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5

21.06.2005 року ОСОБА_6 видано Державний акт на право власності на землю серії ЯА№281177 на земельну ділянку площею 0.25 га, яка знаходиться на території Івачіводолішнівської сільської ради Тернопільського району для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В технічній документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , наявний висновок відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тернопільської районної державної адміністрації від 20.02.2004 року №138 у якому зазначено, що земельна ділянка забудована - згідно генплану, відомості про наземні і підземні магістральні комунікації - згідно генплану, наявність обмежень на використання земельної ділянки не зазначено (а.с. 11 т.2)

У висновку Тернопільського районного відділу земельних ресурсів від 20.02.2004 року також відсутні відомості про наявність обмежень на використання земельної ділянки (а.с. 10 т.2).

В технічній документації із землеустрою ОСОБА_1 , виготовленій в жовтні 2010 року, також відсутні відомості про встановлені обмеження щодо використання земельної ділянки.

У 1983 році проведено розширення і реконструкцію водозабору в с. Івачів Горішній з заміною повітряної ЛЕП на підземну, однак в документах органів з земельних питань та архітектури вона не відображена.

Спеціаліст відділу містобудування та архітектури Тернопільської районної державної адміністрації в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що у відділі наявна карта забудови с. Івачів Горішній, яка виготовлена у 1976 році і є актуальною на даний час. На вказаній карті відсутні відомості про підземну кабельну лінію електропередач КП "Тернопільводоканал" до водозабірних свердловин, в тому числі відсутні відомості, що така лінія пролягає через або поряд з земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Позивач, як на підставу задоволення позову, посилається на те, що підземний кабель ЛЕП був прокладений через земельну ділянку ОСОБА_1 , вздовж загородження, і був пошкоджений внаслідок виконання робіт по влаштуванню нового загородження.

Однак, обставини на які посилається позивач не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки в технічних документаціях із землеустрою, як попереднього власника земельної ділянки ОСОБА_6 так і її спадкоємця ОСОБА_1 , генеральному плані забудови с. Івачів Горішній та картографічних матеріалах Держгеокадастру відсутня інформація про наявні обмеження щодо використання земельної ділянки ОСОБА_1

КП "Тернопільводоканал", як балансоутримувач вказаної підземної ЛЕП не вчинило жодних дій щодо створення охоронюваної зони вздовж лінії електропередач та повідомлення про наявність такої лінії і її охоронюваної зони як відповідних органів так і власників земельних ділянок по яких вона пролягає.

На підставі наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 неправомірної поведінки, а отже і підстав для відшкодування матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням підземної кабельної лінії КП "Тернопільводоканал".

Доводи представника КП "Тернопільводоканал" про те, що пошкоджена лінія електропередач була прокладена Тернопільським комбайновим заводом, реконструкція проводилась Тернопільським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, а КП Тернопільводоканал не є його правонаступником, тому у підприємства не було обов`язку передавати дані про прокладену лінію електропередач у відповідні установи і організації для встановлення обмежень щодо користування земельною ділянкою, колегією суддів оцінюються критично з наступних підстав.

КП "Тернопільводоканал", як балансоутримувач підземної лінії електропередач у відповідності до п. 12 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 р. N209 зобов`язане було передати оформлені у встановленому порядку матеріали про фактичне розташування його електричних мереж відповідним органам району, області для нанесення їх на схеми землеустрою.

Оскільки КП "Тернопільводоканал" утворене в березні 1997 року то на нього поширюється дія вказаних Правили, які діють і на даний час.

Протягом 20-ти років підприємством не вживалися заходи щодо позначення лінії електропередач, яка перебувала на балансі підприємства.

Пояснення про те, що вказані правила не поширюються на КП "Тернопільводоканал", оскільки воно не є електропідприємством, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме КП "Тернопільводоканал" ставить вимоги про відшкодування йому вартості пошкодженого кабелю і таким чином вважає себе власником. В той же час підприємство вказує, що не повинно належним чином утримувати і повідомляти про наявність свого майна на земельних ділянках інших осіб.

Така поведінка КП "Тернопільводоканал" призводить до дисбалансу прав і обов`язків в суспільстві, оскільки з одного боку підприємство ставить вимоги про відшкодування завданої шкоди своєму майну, а з іншого боку підприємство стверджує, що не зобов`язано належним чином утримувати своє майно і повідомляти про його наявність інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили наявність на земельній ділянці ОСОБА_1 в місці проходження кабелю реперного стовпчика, який встановлюється для позначення кабелів електромереж, наявність такого стовпчика свідчить про неправомірність дій ОСОБА_1 , колегією суддів оцінюються критично з наступних підстав.

Вимоги Закону України Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів, який є чинним з 17.08.2010 року та регулює спірні правовідносини сторін, а саме земельні відносини у галузі енергетики, зокрема щодо використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також підприємствами, які здійснюють експлуатацію об`єктів енергетики, та спрямований на забезпечення нормальних умов їх експлуатації та запобігання пошкодженню, визначення обмежень для власників і користувачів земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики, дія якого поширюється саме на правовідносини, пов`язані з використанням земель енергетики незалежно від форм власності на землю та об`єкти енергетики, відомчої їх належності.

Зокрема ч. 1 ст. 2 цього Закону визначає обмеження для власників і користувачів земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики.

Згідно ст.13 цього Закону облік кількості земель енергетики ведеться в земельно-кадастровій книзі підприємства, установи та організації відповідно до законодавства. Форма земельно-кадастрової книги підприємства, установи та організації і порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.2 ст. 24 вказаного Закону межі охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики зазначаються в містобудівній документації, документації із землеустрою та кадастрових планах.

Згідно ст. 25 цього Закону спеціальні зони об`єктів енергетики зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванні використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих обєктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншій визначеній законом документації із землеустрою. Межі спеціальних зон об`єктів енергетики зазначаються у документації із землеустрою з часу надання земельної ділянки для будівництва відповідного об`єкта та, у разі необхідності, встановлюються в натурі (на місцевості) і позначаються відповідними попереджувальними знаками. Власникам і користувачам земельних ділянок, на які встановлено обмеження та обтяження, видається кадастровий план їх земельних ділянок з нанесеними межами спеціальних зон, а також письмовий перелік обмежень та обтяжень щодо використання земель у цих зонах.

Власники і користувачі земельних ділянок, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, що експлуатують об`єкти енергетики, повинні вживати заходів щодо охорони об`єктів енергетики та дотримання встановлених обмежень та обтяжень у використанні земель у межах спеціальних зон, передбачених документацією із землеустрою. Особи, на користь яких встановлені обмеження щодо використання земель у межах охоронних та інших зон об`єктів енергетики, повинні вимагати від власників і користувачів земельних ділянок дотримання таких обмежень та обтяжень.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував покази свідків, які стверджували про наявність реперного стовпчика не відповідають дійсності.

На підставі п. 5, 9 затверджених постановою КМУ №209 від 04.03.1997 р. Правил охорони електричних мереж охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж підземних кабельних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки, обмеженої вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх кабелів на відстань 1 метра...

В тих же Правилах вказано, що траса кабельних ліній позначається показчиками, які являють собою прямокутник з листової сталі розміром 300*400 мм, пофарбований у світлий колір, з нанесенням на нього зображення блискавки червоного кольору, словами Копати заборонено, охоронна зона кабелю із зазначенням меж охоронної зони, адреси і номера телефону (чорним кольором) організації, яка експлуатує кабельні лінії. Показчик встановлюється на стовпі висотою 1.7 метра над поверхнею землі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ні свідок ОСОБА_7 - майстер КП Тернопільводоканал, ні спеціаліст ОСОБА_2 не підтвердили наявність на земельній ділянці ОСОБА_1 , чи в інших місцях вздовж підземної лінії електропередач реперних стовпців відповідного зразку.

Щодо стовпця, біля лінії електропередач на земельній ділянці ОСОБА_1 , свідок ОСОБА_7 припустив, що цей стовпець могла встановлювати геодезія.

Крім того, ні підприємство, ні свідки не підтвердили проведення встановлення реперних стовпців вздовж лінії електропередач.

Таким чином підприємством охоронювана зона встановлена (позначена) не була.

Окремо слід зауважити, що у підприємства були наявні схеми прокладання підземної лінії електрозв`язку, які були надані суду першої інстанції, однак такі схеми не були передані в органи місцевого самоврядування та не могли бути враховані органами місцевого самоврядування при затвердженні проектів землеустрою.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не мали об`єктивної можливості встановлювати обмеження щодо користування земельною ділянкою, оскільки про такі обмеження їм відомо не було.

Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги, що спеціаліст ОСОБА_2 вказує про наявність наземної лінії електропередач, яка проходить паралельно пошкодженим підземним лініям електропередач, оскільки наявність наземної лінії електропередач не може підміняти собою встановлення у відповідності до вимог чинного законодавства реперних стовпців і охоронюваної зони для підземної лінії електропередач.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що в місці розриву підземної лінії наземна лінія електропередач не проходить, що підтверджується фотознімками з місця пошкодження кабелю.

Враховуючи вказане, висновок суду першої інстанції про те, що підприємство допустило бездіяльність щодо встановлення, позначення і обслуговування (перевірки стану і наявності реперних стовпців) відповідає матеріалам справи.

Оскільки, апеляційна скарга не містить доводів, щодо спростування стягнутої судом першої інстанції суми моральної шкоди, та те, що обставини на підставі яких судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду дослідженні судом апеляційної інстанції в ході розгляду апеляційної скарги то відповідно правових підстав для перегляду рішення суду в частині зустрічного позову немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно акту виконаних робіт від 26.08.2019 року вартість наданої адвокатом Рукавець О.В. правової допомоги ОСОБА_1 становить 7200 грн.

Колегія суддів частково не погоджується з таким розрахунком виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вартість однієї години наданої правової допомоги сторони погодили в розмірі 800 грн.

Апеляційний суд, з врахуванням того, що адвокат Рукавець О.В. брав участь в суді першої інстанції, йому були відомі обставини справи і він володів інформацією щодо наявних в справі доказів, вважає, що підлягають відшкодуванню витрати щодо підготовки та написання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 2000 грн. (2.5 год*800 грн).

Решта витрат вказаних в акті до відшкодування не підлягає, оскільки такі витрати не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

Також до відшкодування підлягають витрати на участь адвоката в судових засіданнях. Загалом судові засідання у справі в апеляційному суді тривали 5 год, таким чином до відшкодування підлягає 4000 грн ( 5 год*800 грн)

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з КП "Тернопільводоканал" в користь ОСОБА_1 слід стягнути 6000 грн витрат за надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Тернопільводоканал" відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства "Тернопільводоканал" (, вул. Танцорова, 7 м.Тернопіль) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 ) 6000 грн витрат за надання правової допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.