1Справа № 335/5893/19 2/335/1950/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Шутіної Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Алейнікова Костянтина Григоровича, до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2019 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Алейнікова К.Г., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі - ПАТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення судових витрат.

В подальшому, позивачем ОСОБА_1 , в особі свого представника, було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 19.12.2018 року по 27.02.2019 року включно у розмірі 25 320 грн. 96 коп., та судові витрати пов`язані зі сплатою адвокатської (правничої) допомоги у сумі 6 300 грн. 00 коп. та зі сплатою судового збору у сумі 768 грн. 40 коп.

20.08.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПАТ «Запоріжжяобленерго» проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Як зазначив представник відповідача у відзиві, заборгованість із заробітної плати була погашена перед позивачем 27.02.2018 року, оскільки саме 27.02.2019 року Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя було сформовано платіжне доручення № 931 про перерахування на рахунок позивача заборгованості із заробітної плати за квітень, травень та червень 2018 року, а отже завершані дії по примусовому виконанню судового рішення про стягнення заробітної плати. Фактично перерахування коштів за платіжним дорученням, відповідно до штемпелю на платіжному дорученні № 931, було здійснено 28.02.2019 року. Також, представник відповідача вважає, що позивач зврнувся до суду з позовом про стягнення суми середнього заробітку за час прострочення розрахунку при звільненні через 2 дні після спливу строку на звернення до суду за такими вимогами, передбаченого ст. 233 КЗпП. Щодо оплати послуг адвоката, відповідач у відзиві просить зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, з тих підстав, що адвокатом подано типову заяву, яку використано неодноразово по аналогічних справах із ПАТ «Запоріжжяобленерго» тощо.

Ухвалою суду від 19.07.2019 року, у справі відкрито спрощене позовне провадження із повідомлення сторін.

У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися.

18.10.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, на уточнених позовних вимогах адвокат Алейніков К.Г. наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте в судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак був звільнений з підприємства на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року у справі № 335/8131/18, стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 93 295 грн. 88 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.06.2018 року по 25.09.2018 року включно у розмірі 39 564 грн. 00 коп., та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. 00 коп.

Надалі, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2018 року, у справі № 335/13766/18, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26.09.2018 року по 18.12.2018 року у розмірі 31 123 грн. 68 коп., яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті, витрати на правничу допомогу у розмірі 900 грн. 00 коп.

На даний час, заборгованість по нарахованій але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 відповідачем була погашена 28.02.2019 року, що підтверджується довідкою відповідача та платіжним дорученням № 931 від 27.02.2019 року і не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено з матеріалів справи, середньоденна заробітна плата позивача складала 527 грн. 52 коп.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Таким чином, за період часу з 19.12.2018 року по 27.02.2019 року, що становить 48 робочих днів, сума середнього заробітку ОСОБА_1 за весь період затримки розрахунку становить 25 320 грн. 96 коп. (з розрахунку: 48 робочих днів х 527 грн. 52 коп.).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з скрутним матеріальним становищем на підприємстві, суд вважає необґрунтованими.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відсутність фiнансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 року № 6-64цс13).

Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість уточнених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав позивача. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Також судом приймається до уваги, що пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обовязкових платежів.

Відповідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати.

Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів.

Також слід зауважити, що посилання представника відповідача, щодо пропуску позивачем трьохмісячного строку для звернення до суду з цім позовом не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема платіжного доручення № 931, грошові кошти по нарахованій але не виплаченій заробіній платі ОСОБА_1 отримані 28.02.2019 року, що не заперечується сторонами, а позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було надіслано позивачем поштовим зв`язком 20.05.2019 року, що підтверджується конвертом, тобто у визначений строк.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 300 грн. 00 коп., суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі Алейнікова К.Г. факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6 300 грн. 00 коп. та актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав, а тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1 000 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом

Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 19.12.2018 року по 27.02.2019 року у розмірі 25 320 грн. 96 коп. (сума без відрахування обов`язкових платежів та зборів), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., а всього стягнути 27 089 грн. 36 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», місцезнаходження юридичної особи: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, , МФО 313339.

Суддя В.О. Макаров