Дата документу 13.06.2019 Справа № 320/3403/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3403/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1686/19 Бахаєв І.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубової Антоніни Олексіївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, зобов`язання повернути житловий будинок та зобов`язання повернути грошові кошти,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_2 , нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубової А.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, зобов`язання повернути житловий будинок та зобов`язання повернути грошові кошти, посилаючись на те, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що 22 червня 2000 року ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1062,0 кв.м.

Згодом 05 травня 2001 року частину земельної ділянки площею 461,92 кв.м. він подарував ОСОБА_4 (їй). Таким чином у власності ОСОБА_3 залишилось 600,14 кв.м. земельної ділянки, на яку він отримав у зв`язку зі змінами Державний акт на право власності від 05 червня 2007 року.

Земельна ділянка площею 600,14 кв.м. про яку йдеться мова в позові є сумісною власністю подружжя Білецьких - її батьків, - на підставі зазначених Державних актів на право власності земельною ділянкою площею 600,14 кв.м.

10 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений нотаріусом Бєдновою Н.В., за умовами якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 600,14 кв.м. та сплатила за нього 25 250 грн.

Вказує, що в порушення вимог ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 60-64 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус не витребувала всі необхідні документи для нотаріального посвідчення угоди, не пересвідчилась хто є власником земельної ділянки, розташованої під житловим будинком і на якій підставі.

Під час укладання договору купівлі-продажу будинку, ОСОБА_2 . нотаріусом були роз`яснені вимоги ст. 120 Земельного Кодексу України (в редакції кодексу, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) а саме, що при переході права власності на житловий будинок право користування або право власності на земельну ділянку повинно бути оформлено окремою угодою.

Відмовляючись укласти угоду або купівлі-продажу або оренди земельної ділянки площею 600,14 кв.м., ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2010 року в задоволені позову ОСОБА_2 було відмовлено. Аналогічне рішення було прийнято 28 березня 2013 року Апеляційним судом Запорізької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою, де відповідачем зазначила померлого ОСОБА_3

20 квітня 2011 року ухвалою ВССУ було встановлено, що помер власник земельної ділянки площею 600,14 кв.м. ОСОБА_3 , та були скасовані зазначені рішення, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після смерті батька ОСОБА_3 було виявлено спадкове майно до якого увійшла і спірна земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи померлого № 593 / 10 .

Ухвалюючи рішення 20 листопада 2012 року, суд визнав право власності на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року за ОСОБА_2 У зв`язку з чим ОСОБА_3 був незаконно позбавлений права власності на земельну ділянку та безпідставно наділено правом власності земельною ділянкою ОСОБА_2 , яка ніяких визначених законодавством дій для набуття такого права не вчинила.

Враховуючи те, що при вирішенні права власності на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року, було застосовано закон, який не підлягав застосуванню, вирішені питання права власності померлої особи, тому вважає, що таке право власності відповідача на земельну ділянку має бути визнано недійсним та скасовано.

Крім того зазначає, що її померлий батько ОСОБА_3 подарував їй спірну земельну ділянку на підставі договору дарування від 25 жовтня 2007 року, який був посвідчений нотаріусом Зубовою А.О. Вона, як обдарована прийняла цей дарунок.

За договором дарування до неї перейшло право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв.м. за державним актом на право власності від 05.06.2007 року, про що здійснена запис нотаріусом Зубовою А.О. на цьому державному акті.

ОСОБА_2 не є стороною договору дарування земельної ділянки від 25 жовтня 2007 року, укладеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., і не відноситься до переліку осіб та підстав, визначених в «Роз`ясненні Міністерства Юстиції України від 16.03.2011 року що до «Договору дарування», і не відноситься ні до жодної із категорій осіб, встановлених ст. 405 ЦК України.

З урахуванням того, що не була укладена угода між сторонами ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) щодо купівлі-продажу або оренди земельної ділянки площею 600,14 кв.м., то за таких підстав має бути визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку від 10 листопада 2006 року. За таких обставин відповідач повертає будинок ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 повертає гроші за будинок. Спадкоємцем прав та обов`язків померлого ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_1 . Тому саме вона має право вимоги повернення майна.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зобов`язати ОСОБА_2 повернути житловий будинок АДРЕСА_1 спадкоємцю майна померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 а також зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 грошові кошти отримані померлим ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року позовну заяву залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом справа розглянута без її участі, судова повістка була направлена їй пізніше її повідомлення, що 24.01.2019 року вона буде за межами м. Мелітополя. Справа не була відкладена з першої неявки, з поважної причини. Доводи суду про те, що ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу з 10 листопада 2006 року на підставі рішення суду від 20.11.2012 року є нікчемними. Судом під час вирішення питання про право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку, було застосовано закон, який не підлягав застосуванню. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, ніяких заяв та клопотань, що слухання справи суду не направила.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 22 червня 2000 року ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1062,0 м2. 05 травня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування частини земельної ділянки площею 461,92 м2, у власності ОСОБА_3 залишилась решта земельної ділянки площею 600,14 м2.

10 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 600,14 кв.м. та сплатила за нього (житловий будинок) - 25 250 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадщину за яким, в тому числі й право власності на спірну земельну ділянку, прийняла ОСОБА_1 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року визнано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку - з 10 листопада 2006 року, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року дане рішення залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення прав позивача при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що підчас укладання спірного договору було дотримано всі необхідні вимоги, встановлені цивільним законодавством як збоку сторін договору, так і збоку нотаріуса.

Окрім того варто зазначити, що житловий будинок та земельна ділянка є окремими об`єктами приватної власності. Посилання позивача на неправомірність встановлення права власності відповідача по відношенню до земельної ділянки, як на підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку є безпідставним, таким, що ґрунтується на власному тлумаченні ОСОБА_1 правових норм.

Доводи позивача, викладені як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі фактично зводяться до оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 28 березня 2013 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 18 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко