Справа № 495/7706/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

15 жовтня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/7706/19

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровської міської ради

про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом

В С Т А Н О В И В:

22.08.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради(далі по тексту відповідач) про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом(а.с.1-3).

Так, позивачка ОСОБА_1 , просить суд:

- припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0,0545 га., яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0545 га., яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 526397, виданого Білгород-Дністровською міською радою 11.10.2011 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/7706/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської МР про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Справу призначено до розгляду (а.с.20-21).

Позивачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.56).

Представник відповідача Білгород-Дністровської МР, у судове засідання не з`явився, але надав до суду відзив, згідно з яким просить суд всебічно і повно з?ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об?єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду та прийняти законне, обґрунтоване рішення відповідно до вимог Конституції та Законів України (а.с.28-32).

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської МРпро припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 13.09.2018 року, актовий запис за № 1106 (а.с.7).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді земельної ділянки площею 0,0545 га., яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 526397, виданого Білгород-Дністровською міською радою 11.10.2011 року. (а.с.13-14).

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт від 19.09.2016 року, який зареєстровано в реєстрі за № 862, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського РНО Андрєєвою Т.М., згідно якого усе майно заповів своїй дружині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний заповіт за життя ОСОБА_2 не був змінений і не скасований (а.с.11-12).

У встановлений строк ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з неможливістю визначення складу спадкового майна, оскільки земельна ділянка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, що не дає змоги визначити розмір частки у спільній сумісній власності. Рекомендовано звернутись до суду (а.с.8).

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Згідно із ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст.1225-1226 ЦК України).

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

В першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Спадкоємцем першої черги за законом являються позивачка (ст.1261 ЦК України)..

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового засідання, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 526397, виданого Білгород-Дністровською міською радою 11.10.2011 року, земельна ділянка площею 0,0545 га., яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) передана у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без зазначення часток, а на даний час єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , який претендує на спадщину за заповітом у вигляді вказаної земельної ділянки є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської МРпро припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15-16, 328, 365, 1216-1217, 1223, 1225-1226, 1233-1235, 1258, 1261, 1268-1269 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0,0545 га., яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0545 га., яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 526397, виданого Білгород-Дністровською міською радою 11.10.2011 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко