Справа № 146/1749/18
Провадження № 22-ц/801/1055/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуСправа № 146/1749/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Копаничук С.Г.,

Суддів: Оніщука В.В., Денишенко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14.03.2019 року, ухваленого в приміщенні цього суду суддею Пилипчуком О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди ,-

В с т а н о в и в :

22.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Авто Просто» грошових коштів у сумі 74411,87 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн. Зазначила, що 15.10.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір №704835 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля Сherry Tiggo) у групі (далі-договір).З моменту укладення договору позивач щомісячно сплачувала на розрахунковий рахунок відповідача платежі за майбутній автомобіль. Переглянувши умови договору, ОСОБА_1 виявила, що він не містить строків отримання автомобіля, не передбачає відповідальності відповідача за невиконання умов договору та будь-яких гарантій щодо отримання позивачем автомобіля навіть у разі повної сплати його вартості. Оскільки, автомобіль ОСОБА_1 так і не отримала, вона втратила бажання надалі сплачувати грошові внески ,а тому згідно з п..12 договору вирішила його розірвати , у зв`язку з чим 17.06.2016 року направила на адресу ТОВ «Авто Просто» лист-заяву з вимогою розірвати договір та повернути кошти. Листом від 02.07.2016 року відповідач повідомив, що договір розірвано на підставі статті 3 розділу І договору та статті 12 п. 12.1. розділу ІІ договору. Відповідно до п.12.1.2 максимальний строк повернення періодичних платежів згідно п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання відповідачем заяви про дострокове розірвання договору, проте у період з 02.07.2016 року по 02.07.2018 року відповідач кошти не повернув.

12.12.2018 року позивач подала заяву у новій редакції,якою зменшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача сплачені нею внески в сумі 66 805,92 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду від 14.03.2019 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 21 757,50 грн., 3 842,20 грн. витрат на надання правничої допомоги та 318 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «АВТО ПРОСТО» просить зазначене рішення скасувати черезт порушення судом норм матеріального і процесуального права,а у справі ухвалити нове рішення ,яким у задоволенні позову відмовити. Вказало, що діяльність ТОВ «Авто Просто» є законною ,оскільки Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надано товариству ліцензію на здійснення такої діяльності і остання є легітимною підприємницькою діяльністю.Невід`ємною частиною укладеного договору є додатки №1 та №2 до нього , договір підписаний сторонами, в передбачений договором пільговий 14-деннний строк від дати його підписання позивачкою не заявлено про відмову від договору , а тому його умови підлягають виконанню .Відтак відсутні підстави для застосування наслідків ,передбачених п.п.12.1.5 п.2.1 ст.12 Розділу ІІ договору ,а у випадку дострокового розірвання підлягають застосуванню п.п.12.1.1. п.2.1 ст. 12 Розділу ІІ договору,згідно з яким підлягають поверненню тільки періодичні платежі за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів.Суд першої інстанції незаконно , незважаючи на наявність договору та його умови ,відсутність посилання позивача на ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» ,всупереч ч.4 ст.263 ЦПК , визнав діяльність товариства нечесною підприємницькою діяльністю ,що вводить споживача в оману та частково задовольнив позов.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов .

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог та підстав позову ,колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції встановив,що 15.10.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір № 704835 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі»,згідно умов якого , а також п.п.3, 17, 19, 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ТОВ «АВТО ПРОСТО» виступає виконавцем послуг, зазначених у ст. 1 договору, а позивач є їх споживачем. На виконання умов цього договору позивач сплатила ТОВ «АВТО ПРОСТО» 74411, 87 грн. З листа ТОВ «АВТО ПРОСТО» адресованого на імя позивачки вбачається, що остання 17 червня 2016 року звернулася до товариства із заявою про розірвання договору,а тому договір № 704835, згідно статі 3 Розділу І та статі 12, п. 12.1 Розділу ІІ Договору вважається розірваним . Відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» платіжним дорученням № 1403 від 22 лютого 2019 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 . 45048, 42 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд проаналізував умови укладеної угоди між сторонами і виходив з того,що договір між сторонами був укладений з використанням нечесної підприємницької практики та спрямований на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку пірамідальних схем.На підставі цього суд виходив з того,що діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТак є такою,що вводить споживача в оману і підпадає під ознаки п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,відтак спірний Договір порушує права позивача ,які підлягають захисту шляхом стягнення на його користь з відповідача неповернутих останнім грошових коштів в розмірі 21757,50 грн.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна ,оскільки суд дійшов до нього невірно застосувавши норми матеріального права та без дотримання норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд вказані вимоги процесуального закону порушив і , аналізуючи договір з позицій відповідності його укладення та умов вимогам законодавства, визнаючи укладення його з використанням нечесної підприємницької практики ,а діяльність відповідача такою,що вводить позивача в оману, не врахував ,що вимог про визнання договору чи окремих його частин недійсними позивач не заявляла. Таким чином,суд вийшов за межі заявлених позовних вимог та предмету позову.

Тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено ,що 15.10.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АвтоПросто» укладенно договір № 704835 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі. Згідно умов Договору, а також п.п. 3, 17, 19, 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «АвтоПросто» виступає виконавцем послуг, зазначених у ст. 1 Договору, а позивач є їх споживачем. На виконання умов цього Договору позивач сплатила ТОВ «Авто Просто», в період з з листопада 2014 року по травень 2106 року включно ( разом із оплатою винагороди 6622,2 грн.) - 74 411, 87 грн., що підтверджено копіями квитанцій доданими позивачем до матеріалів справи. 17 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до товариства із заявою про розірвання договору та повернення коштів ,а також вказала номер свого рахунку без зазначення банківських реквізитів.(а.с.59)Листом від 02.07.2016 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомило позивача про те,що договір розірвано згідно ст.3 Розділу І договору та ст.12 п.12.1 Розділу ІІ договору ,а також зазначило,що згідно ст,12 п.12.1.2 Розділу ІІ договору максимальний строк повернення коштів не може перевищувати 2-х років з дня отримання товариством заяви про дострокове розірвання договору. (а.с.19-20). У січні 2019 року уже після звернення до суду з позовом товариство повідомило позивача про необхідність надіслання нею повних банківських реквізитів для здійснення процедури повернення їй коштів.08.02.2019 року ОСОБА_1 повідомила товариство банківські реквізити для перерахунку їй коштів (а.с.66),а платіжним дорученням № 1403 від 22 лютого 2019 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 45 048, 42 грн. (а.с.69).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України),а згідно ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року внесено зміни до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, доповнено п.11-1, згідно якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі вказаного закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердила ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, які закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

Відповідно до статті 1 укладеного договору його предметом є надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

Відповідно до ст. 19 Договору, підписання останнього та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та додатків до нього.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 907 ЦК України порядок договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 12 договору сторони визначили порядок розірвання договору та повернення коштів.

Відповідно до ст.12.1. учасник,який ще не отримав автомобіль має право розірвати договір ,про що має повідомити товариство у письмовій формі.Поверненню підлягають тільки періодичні платежі,сплачені за договором,з урахуванням положень,викладених в цій статті.

Пунктом 12.1.5. статті 12 Договору визначено, що якщо Учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. При цьому учаснику повертається вся сума коштів сплачена за договором адміністрування.

Згідно п. 12.1.1 ст.12 Розділу ІІ договору сума періодичних платежів ,що підлягає поверненню ,розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля,дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків,за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів,розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля,дійсної на дату повернення.

Відповідно до п.12.1.2 максимальний строк повернення періодичних платежів згідно п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання відповідачем заяви про дострокове розірвання договору.Для здійснення повернення періодичних платежів учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначеннням власних банківських реквізитів,згідно яких повинні бути перераховані кошти.

Оскільки ОСОБА_1 вимог про визнання недійсним договору чи окремих його умов недійсними не заявляла, його умови підлягали виконанню сторонами.

В передбачений п.12.1.5. ст.12 договору 14 денний строк з дати підписання договору ОСОБА_1 в односторонньому порядку вимог про розірвання договору не заявляла ,відповідно вся сума сплачених нею за договором коштів їй поверненню не підлягала.

Надіславши 17.06.2016 року заяву про дострокове розрвання договору і маючи лист ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 02.07.2016 року,з якого вбачається,що останнє на цю дату вже отримало її заяву про розірвання договору ,з врахуванням положень п.12.1.2.договору, позивач могла розраховувати на повернення їй коштів в строк ,що не перевищує 2 роки, тобто не пізніше 02.07.2018 року і у розмірі,обрахованому відповідно до п.12.1.1 ст.12 договору.

Що стосується суми коштів, що підлягали поверненню ,то відповідно до п.п.12.1 , 12.1.1 , 2.3 розірваного договору поверненню підлягали лише періодичні платежі без щомісячної винагород, розмір яких обраховувався в порядку п. 12.1.1 ст.12 договору, з врахуванням поточної ціни автомобіля Сherry Tiggo ,дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків 366 432 грн. ,за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів,розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля,дійсної на дату повернення. При цьому відповідач виходив із розміру одного періодичного платежу відповідно до додатку №1 до договору, що складає 1,1905 % від поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення - 366 432 грн.

В той же час, позивачка надала суду докази усіх сплачених нею за договором сум ,що склали 74 441,87 грн.( а.с.36,67), які за умовами договору складались із : 6 622,20 грн.- вступного внеску, 67 789,63 грн. - щомісячної винагороди та періодичних платежів (внесків в оплату авто).

Враховуючи ,що ОСОБА_1 обставини розміру періодичного платежу в 1,1905 % від поточної ціни автомобіля та саму поточну ціну автомобіля на дату повернення внесків не оспорювала і, встановивши ,що відповідачка всього сплатила відповідачу 14 ,6748 % від поточної ціни автомобіля (періодичні платежі), поверненню підлягало за мінусом двох періодичних платежів від вартості авто, дійсних на дату повернення 14,6748% - (1,1905 х2 = 2,381%) = 12,2938 % від 366 432 грн . = 45048,42 грн. ,які і були виплачені позивачці відповідачем платіжним дорученням №1403 від 22.02.2019 року .

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що пункти 12.1.1.та 12.1.2. розірваного договору, що не визнаний недійсним, передбачали повернення товариством лише періодичних платежів, без сум щомісячної винагороди , в задоволенні решти вимог позивачу необхідно відмовити за безпідставністю .

Відтак , суд невірно встановив обставини справи, які належним чином не перевірив доказами і дійшов висновків ,що їм суперечать, а тому рішення суду в силу ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення-про відмову у задоволенні позовних вимог .

При цьому колегія суддів вважає необхідним зауважити, що , надіславши 17.06.2016 року письмову заяву про розірвання договору із зазначенням лише номеру рахунку на адресу товариства ,позивач в порушення п.12.1.2. ст.12 договору не зазначила у ній власні банківські реквізити, згідно яких повинні бути перераховані кошти. Такі реквізити позивачка надала на вимогу товариства лише 08.02.2019 року і 22.02.2019 року товариство перерахувало їй кошти в сумі 45 048,42 грн.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що товариство не виконало умови договору по своєчасному поверненню коштів , не здійснюючи жодних дій по з`ясуванню таких реквізитів у ОСОБА_1 в 2 річний строк виплат - з 02.07.2016 року по 02.07.2018 року, надіславши їй запит із бланком заяви про повернення коштів лише 30.01.2019 року ,тобто після пред`явлення нею даного позову до суду ,що колегія суддів розцінює ,як часткове визнання ним позовних вимог та підставу для віднесення судового збору на відповідача.

Керуючись ст. ст.374,376,382-384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» задовольнити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14.03.2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди ,- відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 704,8 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОР ПРОСТО» , адреса: 03045, м. Київ, вул. Столичне шосе, 90

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 17.10.2005 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, адреса: АДРЕСА_1 , с. Пеньківка, вул. Жовтнева, 6.

Головуючий : /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді : /підпис/ Оніщук В.В.

/підпис/ Денишенко Т.О.

Згідно з оригіналом

Суддя С.Г. Копаничук