Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 490/940/17

провадження № 61-15979св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Соляні»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2019 року у складі судді Гуденко О. А., та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 22 липня 2019 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В.,

Галущенка О. І., Лисенка П. П.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції

у Миколаївській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Соляні», в якому просив усунути перешкоди та забезпечити право

у користуванні майном, яке знаходиться у спільній сумісній власності, а саме зобов`язати ОСОБА_2 привести спільний коридор квартир № 14

та № 15, що розташований на четвертому поверсі будинку

АДРЕСА_4 , у відповідність до технічної документації будинку, прибрати самовільно встановлену стіну у спільному коридорі та встановити вхідні двері до квартири № 15 на місці, де вони існували до перебудови; привести у первісний стан стіни, стелю, і підлогу захопленої частини коридору спільного користування (відновити шпалери, облицювати стелю стельовою плиткою та підлогу плиткою для підлоги); привести у первісний стан несучу стіну в спільному коридорі, тобто відновити цілісність зазначеної конструкції відповідно до технічної документації будинку; привести в первісний стан електричні мережі, які знаходяться

в спільному коридорі, у відповідність до технічної документації будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 2003 року на праві спільної часткової власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_5 . Відповідач ОСОБА_2 є власником сусідньої квартири № 15 , яка знаходиться у вказаному будинку . Їхні квартири мають спільний коридор з виходом на сходову клітину, який у відповідності до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є приміщенням загального користування.

З травня 2016 року по кінець грудня 2016 року в квартирі № 15 проводились ремонтні роботи, внаслідок яких, без згоди інших мешканців четвертого поверху, відповідачем було частково захоплено загальний коридор спільного користування 1,5 м довжиною та 1,35 м шириною. При цьому була порушена цілісність несучих стін будинку, а самовільно збудована стіна з вхідними дверима квартири № 15 виявилась розташованою під кутом 90 градусів

і на відстані 35 см від вхідних дверей до квартири № 14 , належної позивачу, що спричинили останньому незручності у користуванні та унеможливило право на користування коридором, який є спільним для власників квартир № 14 та № 15 .

Позивач повідомляв про свою незгоду із встановленням нової стіни зі зменшенням загальної площі коридору спільного користування як власника квартири № 15 , так і товариство з обмеженою відповідальністю «Соляні»

(далі - ТОВ «Соляні»), Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, але в досудовому порядку вказане питання вирішено не було.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 квітня

2019 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 , якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_7 , демонтувати встановлену перегородку, товщиною 0,12 м з дверним прорізом, заповненим металевим дверним блоком, в коридорі загального користування

між квартирами № 14 та № 15 на

АДРЕСА_4 та привести коридор загального користування до попереднього розміру та стану внутрішнього оздоблення, які існували до проведення реконструкції квартири № 15 у вигляді прибудови тамбуру, розміром 1,7 м х 1,35 м, площею 3,9 кв. м.

У задоволенні інших позовних вимог щодо зобов`язання привести

у первісний стан та відповідно до технічної документації будинку несучу стіну в спільному коридорі та електричні мережі, які знаходяться в спільному користуванні, - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач своїми діями, шляхом встановлення перегородки в коридорі загального користування створила позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні його майном, унеможливила його доступ до частини електричних мереж, відповідальність за належний стан яких згідно вимог закону покладається саме на власників квартири № 14 , а також вільне користування спільним коридором, який повинен перебувати у спільному їх користуванні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного від 22 липня 2019 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 квітня

2019 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 без законних на те підстав, за рахунок приміщення загального користування збільшила загальну площу квартири, власником якої вона є, чим порушила права позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 липня 2019 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права

та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при прийнятті рішень

помилково вважали, що права позивача як співвласника приміщення загального користування порушені. Судами не враховано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи, щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Зазначає, що вона має намір вжити заходів щодо перенесення кабелів електричних та інших мереж до тамбура загального користування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

17 вересня 2019 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2 , а оскаржені судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 2003 року ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_5 . Власником іншої 1/2 частки зазначена ОСОБА_8

Власником квартири

АДРЕСА_7 є відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2002 року, укладеного на товарній біржі «Нерухомість-Південь».

Вищевказані квартири мають загальний коридор, який був зменшений

в розмірах в порівнянні із розмірами, зазначеними в поверховому плані будинку АДРЕСА_4 , оскільки власник квартири № 15 провів реконструкцію квартири та збільшив її площу за рахунок частини позаквартирного коридору, зробивши її тамбуром у квартирі.

26 січня 2017 року в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області зареєстровано декларацію про готовність

до експлуатації об`єкта, який належить до ІІ категорії складності,

та на підставі вказаної декларації 15 березня 2017 року зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на трикімнатну квартиру

АДРЕСА_7 , загальною площею 68, 7 кв. м, житловою площею 39, 5 кв. м.

Згідно довідки ТОВ «Соляні» № 2/14 від 17 січня 2017 року ОСОБА_2 (мешканка квартири АДРЕСА_7 ) без відповідного дозволу житлово-експлуатаційного підприємства та згоди позивача в місці спільного користування (коридорі) на сходовому майданчику вчинено перегородку.

Відповідно до довідки про погодження поліпшення житлових умов № 1781 від 15 грудня 2016 року ТОВ «Соляні» надано дозвіл ОСОБА_2 на прибудову до квартири вхідного тамбура розміром 1,55 м х 1,32 м (2, 05 кв. м) за рахунок його розміщення у межах частини приміщення загального користування.

Згідно висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи

№ 125-086 від 15 січня 2019 року за результатами дослідження наявних вхідних дверних прорізів в квартири № 14 та № 15 встановлено, що при повному відкриванні дверних полотен кожної квартири дверні полотна не пересікаються, як вказано в наданих передпроектних розробках.

Встановлено, що в ході виконання робіт по улаштуванню тамбура

електричні мережі, які ідуть від загальних електричних щитків, розташованих на стіні коридору загального користування, та кабелі інтернету до квартири АДРЕСА_9 , що призводить до значних незручностей до їх доступу мешканцям квартири № 14 .

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 41 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир

та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками

на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні

та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку,

яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення,

а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Судами встановлено, що відповідач без погодження з позивачем, який є співвласником коридору, що знаходиться між квартирами № 14 та АДРЕСА_7 , здійснила перепланування цього коридору, порушила принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності на шкоду інтересам позивача, як іншого співвласника спірного коридору, створивши йому значні незручності.

Встановивши, що ОСОБА_2 самочинно побудувала перегородки у спільному коридорі, зменшивши його загальний розмір, порушила право ОСОБА_5 на користування майном, що є у спільному користуванні, створивши незручності останньому у користуванні його квартирою,

суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом демонтажу встановленої перегородки та приведення коридору загального користування до попереднього стану і розміру.

Порушення принципу спільності здійснення права спільної сумісної власності на шкоду інтересам позивача, як іншого співвласника спірного коридору,

визнано судами достатньою підставою для задоволення його вимог та поновлення порушених прав у спосіб, визначений у рішенні суду першої інстанції, з метою відновлення можливості повноцінно користуватись спільним майном та квартирою.

Доводи касаційної скарги, які значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, не дають підстав для висновку

про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2019 року

та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2019 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович