П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Київ

Справа № 752/5633/19

Провадження: № 22-ц/824/9382/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Левенця Б.Б.,

секретарі Глухенька М.С., Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі також зареєстрований ОСОБА_2 , з яким вона перебуває в офіційному шлюбі, проте, на даний час триває процес його розірвання. За весь час перебування у шлюбі ОСОБА_2 вчиняв психологічне, фізичне насильство в сім`ї проти неї. Вказане не припиняється й досі, про що нею подано до поліції заяви № 0001767 від 03.03.2019 року та № 0002073 від 14.03.2019 року. Протягом багатьох років чоловік знищував її особисті речі, що призвело до неможливості перебування з ним в одній квартирі, образи і фізичне насилля щодо неї з боку останнього й досі не припиняються. 13.02.2018 року ОСОБА_2 зламав їй руку, за що його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У зв`язку із хворобою доньки вона вимушена була деякий час бути відсутньою у м. Києві, проте, повернувшись, не змогла потрапити до власного житла, оскільки чоловік змінив замки. Вважає, що до ОСОБА_2 має бути застосована заборона проживати у квартирі АДРЕСА_1 протягом шести місяців, наближатися до цієї квартири ближче ніж 100 метрів та у будь-який спосіб контактувати з нею особисто чи через третіх осіб, а також заборона строком на шість місяців перебувати у місці спільного проживання з нею за вищевказаною адресою.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не повно оцінив ризик подальшого психологічного, економічного та фізичного насильства та не взяв до уваги велику вірогідність повторного вчинення відносно неї домашнього насильства та настання тяжких наслідків його вчинення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України ОСОБА_2 не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мохненко В.П. підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшлависновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справ та встановлено судом, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували вперше шлюб 07.03.1981 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 14.02.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим зроблено відповідний актовий запис № 51 (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32324509 від 16.01.2015 року заявник ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2015 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Падалкою Р.О. за реєстровим № 300 (а.с. 8).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції з оголяду на наступне.

Відповідно до положень п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі вчинення домашнього насильства постраждала особа або її представник, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. ст. 26, п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

"Оцінка ризиків" та "наявність ризиків" - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

У відповідності до ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час розгляду справи склалися неприязні стосунки.

Наявність для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 вчиняв психологічне, фізичне насильство в сім`ї проти неї, протягом багатьох років чоловік знищував її особисті речі, що призвело до неможливості перебування з ним в одній квартирі. 13.02.2018 року ОСОБА_2 зламав їй руку. З приводу вчинення щодо неї насильства вона 03.03.2019 року та 14.03.2019 року зверталася до поліції.

Як було встановлено судом, 13.02.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повінчались.

13.02.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , виникла сімейна сварка,ОСОБА_1 зламала руку.

Проте, відповідно до висновку Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві від 06.03.2018 року за матеріалами, зареєстрованими в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №№ 8634, 8644 від 13.02.2018 року було встановлено, що ОСОБА_1 , зламала руку внаслідок того, що вона перечепилася за стілець та впала. ОСОБА_1 від написання будь-яких заяв відмовилась, просила лише провести профілактичну роботу з ОСОБА_2 З останнім було проведено профілактичну роботу та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 1732 КУпАП (а.с. 11).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП (а.с. 10).

Також, заперечуючи проти заяви, ОСОБА_2 зазначив, що вони з ОСОБА_1 з квітня 2018 року разом проживали в Криму, їх сімейні відносини були гарними, разом їздили до м. Одеса, святкували день народження ОСОБА_1 , в листопада 2018 року вони разом були у Києві.

Вказані обставини не спростовані ОСОБА_1 , напроти підтверджені наявними в матеріалах справи фотознімками спільного відпочинку сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 23.04.2019 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 10001767 від 03.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_2 .

Разом з тим, будь-яких рішень по вказаній заяві прийнято на було. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактів, які викладені у вказаній заяві.

Свідок ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні за заявою ОСОБА_1 , показала суду про те, що знайома з Шенгальовими приблизно два роки. ОСОБА_2 останній раз бачила 13.02.2018 року під час його вінчання з ОСОБА_1 , з останньою бачилась приблизно раз на рік. Насильства зі сторони ОСОБА_2 не бачила.

Також, як було встановлено, ОСОБА_2 також звертався до Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві із заявою про загрози від ОСОБА_1

З пояснень, наданих суду та переписки вбачається, що виникнення конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повязане із наявним між ними спорами з приводу квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, як було встановлено, вказана квартира є єдиним житлом для ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття обмежувального припису щодо ОСОБА_2 шляхом заборони проживати у квартирі АДРЕСА_1 протягом шести місяців, наближатися до цієї квартири ближче ніж 100 метрів та у будь-який спосіб контактувати з нею особисто чи через третіх осіб, а також заборона строком на шість місяців перебувати у місці спільного проживання з нею за вищевказаною адресою.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність ризику подальшого психологічного, економічного та фізичного насильства та велику вірогідність повторного вчинення відносно неї домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимим доказами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 рокуухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення 3 липня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

Б.Б. Левенець