Дата документу 10.04.2019 Справа № 323/2506/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2506/18 Головуючий у 1 інстанції: Гуцал О. П. провадження № 22-ц/807/1529/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
провадження № 22-ц/807/1529/19-2
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 у особі представника Кравченка Сергія Івановича на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2019 року та додаткове рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з виплати орендної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з виплати орендної плати.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка розміром 6,39 га, яка знаходиться на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. 13.01.2014 року вона уклала з відповідачем договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований реєстраційною службою 12.04.2014 року. Всупереч умовам договору відповідач взяті на себе зобов'язання щодо щорічної сплати орендної плати систематично не виконує, у зв'язку із чим в нього перед нею виникла заборгованість з орендної плати за 2014-2017 роки. Посилаючись на зазначене, позивач просила розірвати договір та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2014-2017 роки в розмірі 20878,76 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

29 січня 2019 року ОСОБА_5 у особі представника Макаренко О.М. звернувся до суду з клопотанням про винесення додаткового рішення по справі про вирішення питання щодо судових витрат з оплати правової допомоги.

Додатковим рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_3 у особі представника Кравченка С.І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення фактичних обставин справи судом, порушення ним норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений, до судового засідання апеляційного суду не з»явився.

Від представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Макаренка О.М. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Зважаючи на вказані обставини, колегія у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглянула справу у відсутності сторони відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката Кравченка С.І., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою згідно з п. «д», «ґ» ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична несплата орендної плати, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка

розміром 6,39 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться на території Новояковлівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданим 11.04.2003 року Новояковлівською сільською радою.

13.01.2014 року між сторонами укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований реєстраційною службою 12.04.2014 року.

Згідно до умов вказаного договору оренди, сторони погодили, що орендодавець (позивач) надає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 6,3900 га.

В пункті 8 договору оренди вказано, що договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур.

Відповідно до п.п. 9, 11 договору оренди орендну плату встановлено в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5219,69 грн. Орендна плата вноситься не пізніше 25 грудня поточного року (один раз на рік).

Пунктами 15, 16 договору оренди передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п. 20 договору оренди, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Позивач як на підставу для розірвання спірного договору оренди землі посилається на заборгованість із орендної плати за 2014-2017 роки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 вказував, що орендну плату за вказані роки

позивачу було виплачено наперед на її прохання, що підтверджується розписками.

Судом з цього приводу встановлено, що 15.11.2015 року та 20.01.2016 року позивач отримала від ОСОБА_7 13 000,00 грн. та 400,00 доларів США (в еквіваленті - 10 800,00 грн.) відповідно.

Суд вважав, що ці розписки підтверджують, що ОСОБА_3 отримала ці кошти як орендну плату від уповноваженої ОСОБА_8 особи.

Вказані висновки суд базував на довіреності, яку надано стороною відповідача.

Як видно із довіреності від 10.02.2015 року, посвідченої нотаріусом, ОСОБА_5 (відповідач) уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси з будь-яких питань, що стосуватимуться здійснення ним підприємницької діяльності, зокрема, у взаємовідносинах із фізичними особами, розпоряджатися його рахунками, оформлювати від його імені платіжні документи, вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством.

Судом встановлено, що відповідач користується спірною земельною ділянкою із 2014 року. Тобто він повинен був сплатити позивачу орендну плату за 2014-2017 роки в розмірі 5219,69 грн. за кожний рік, всього 20878,76 грн.

Суд вважав, що вищенаведені обставини і докази підтверджують той факт, що позивач отримала від довіреної особи відповідача грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн. та 400,00 доларів США (10800,00 грн.) в рахунок сплати орендної плати, тому заборгованість відповідача по орендній платі за 2014-2017 роки перед позивачем відсутня, та з цих підстав відмовив в задоволенні позову.

В скарзі позивач зазначає, що такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за розписками виникли інші правовідносини між нею та ОСОБА_7, яка на її прохання надала ці кошти в борг на лікування її матері. Вважає, що доказів передачі їй цих коштів ОСОБА_7 як уповноваженої особи від ОСОБА_5 та на погашення майбутніх платежів з орендної плати, не мається.

Дослідивши вказані доводи апеляційної скарги, колегія вважає їх обґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Дійсно, у нотаріально посвідченій довіреності від 10.02.2015р. ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси з будь-яких питань, що стосуватимуться здійснення ним підприємницької діяльності, зокрема, у взаємовідносинах із фізичними особами, розпоряджатися його рахунками, оформлювати від його імені платіжні документи, вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством.

В договорі оренди від 13.01.2014р., укладеному між сторонами у справі, сторони не узгодили, яким документом буде фіксуватись видача орендарем та отримання орендодавцем орендної плати.

У розписці від 15 листопада 2015р. зазначається: «Я, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Новояковлівка, Оріхівського району, Запорізької області, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 06.04.1999р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаю за адресою: АДРЕСА_1, отримала від ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_5, виданий Оріхівським РВ ГУМВС України 03.09.2011р., кошти у сумі 13 000 гривень (тринадцять тисяч гривень) - підписи сторін ( а.с. 39).

Розписка від 20 січня 2016р. має аналогічний зміст, за виключенням суми отриманих коштів, яка становить 400 доларів США ( а.с. 40).

У змісті вказаних розписок не мається посилання на довіреність від 10.02.2015р., за якою ОСОБА_7 начебто діяла під час видачі вказаних коштів позивачу; не мається зазначення про ОСОБА_7 як уповноважену ОСОБА_5 особу на видачу цих коштів; не мається зазначення цільового призначення коштів - орендна плата та за який рік вона сплачується; не зазначається підстав її сплати наперед, за який період.

Отже, вказані розписки не можуть бути належними (не мають інформації про оренду плату, про повноваження платника коштів), допустимими (якими є розрахункові відомості, наряди, акти, платіжні документи) та достатніми доказами для підтвердження сплати за ними саме орендної плати за 2014-2017р. відповідачем ОСОБА_5 за договором оренди від 13.01.2014р.

Інших доказів про ці обставини матеріали справи не містять, а тому колегія вважає, що відповідач не довів своїх заперечень проти позову про те, що орендна плата за період 2014-2017рр. була виплачена орендодавцеві ОСОБА_3 наперед у 2015- напочатку 2016рр.

Зважаючи на вказане, колегія визнає помилковими висновки суду про те, що двома зазначеними розписками спростовуються доводи позивача про несплату їй орендної плати за 2014-2016рр.

Тому орендна плата підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 20 878,76 грн. ( 5219,69 х 4).

При цьому, колегія, з урахуванням тривалої несплати орендної плати - за 4 роки поспіль, вважає, що мається ознака системності порушення відповідачем умов договору оренди, що у відповідності до положень п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є підставою для його розірвання.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи повністю підтвердились обставини та підстави позову, а тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення про відмову в позові та додаткове рішення про відшкодування витрат на правову допомогу відповідачу слід скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Ухвалюючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача.

Так, позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., за подання апеляційної скарги - 1057,20 грн., а всього 1762 грн., який слід стягнути з відповідача на її користь у зв»язку з повним задоволенням її позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника Кравченка Сергія Івановича задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2019 рокута додаткове рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 13 січня 2014р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 12.04.2014р. за № 5333332.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати за 2014-2017рр. в розмірі 20 878 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 76 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.