Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/35157/15-ц

провадження № 61-13611св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Форвард»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у складі судді: Гуменюк А. І. та ухвалу Апеляційного суду м Києва від 23 червня 2016 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Кабанченко О. А., Желепа О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард», банк) про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, розірвання правочину та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20 листопада 2013 року між нею та ПАТ «Банк Руський стандарт», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Банк Форвард», шляхом підписання заяви (оферти) № 11056-8253 було укладено договір про надання кредиту з використанням платіжної картки НОМЕР_1.

01 жовтня 2015 року її представник за довіреністю надіслав запит до відповідача з вимогою достроково розірвати договір та закрити рахунок в банку. При цьому, того ж дня в рахунок погашення заборгованості за договором в касу банку було внесено 5 750 грн.

Позивач вказувала, що причиною розірвання договору та вимоги про закриття рахунку стала дуже низька якість наданих банком послуг та систематичне порушення прав споживача. Вказує, що на її адресу 26 жовтня 2015 року надійшла відповідь відповідача, в якій зазначалось, що за договором підключені додаткові платні послуги, а саме: послуга Страхування, послуга по направленню паперової Рахунок-виписки і послуга СМС-сервіс, відключення яких здійснюється на підставі поданої заяви. При цьому щодо відключення послуги Страхування повідомили про необхідність з'явитись особисто до банку з паспортом.

10 листопада 2015 року позивач вдруге направила заяву про дострокове розірвання договору та закриття рахунку, до якої було додано платіжну картку з вимогою її негайного погашення. Працівник банку прийняв вимогу та платіжну картку, проте, листом від 11 листопада 2015 року її було повідомлено про необхідність оплатити додаткові послуги, а саме: послуги Страхування, СМС-сервісу та послуги по направленню паперової Рахунок-виписки.

Позивач зазначала, що незважаючи на те, що нею було повернуто банківську картку, банк у подальшому, як стало відомо з рахунку-виписки за період з 20 листопада 2015 року по 20 грудня 2015 року, випустив їй нову картку, за що взяв комісію в розмірі 500 грн, та яку вона не замовляла, не отримувала і не активувала. На адресу позивача також були надіслані рахунки-виписки із списанням з неї коштів за різні послуги на загальну суму 337,98 грн.

Позивач вважала, що такі дії банку суперечать гарантіям, встановленим Законом України «Про захист прав споживача», та порушують її права, як споживача фінансової послуги.

ОСОБА_1 просила:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови від розірвання кредитного договору від 20 листопада 2013 року № 11056-8253;

розірвати з 01 жовтня 2015 року кредитний договір від 20 листопада 2013 року № 11056-8253;

зобов'язати банк відключити надання їй додаткових послуг за договором, а саме: послугу Страхування, СМС-сервісу та послуги по направленню паперової Рахунок-виписки;

зобов'язати відповідача надати їй письмове підтвердження про розірвання кредитного договору та заключний рахунок-виписку про відсутність заборгованості за договором.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що . всі умови договору (в тому числі порядок надання додаткових послуг, порядок нарахування заборгованості та її погашення) погоджені сторонами договору на момент його укладення, та підтверджуються підписами позивача. Позивач не здійснила усіх дій, передбачених умовами договору для його розірвання та припинення надання додаткових послуг. Тому дії відповідача відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства, є правомірними.

При відхиленні доводів про безпідставність нарахувань плати за направлення паперових виписок клієнту апеляційний суд вказав, що відповідачем була нарахована плата за направлення паперових виписок клієнту, однак у листі від 29 квітня 2016 року банк поінформував клієнта про те, що зазначені виплати були нараховані внаслідок технічної помилки, та кошти, раніше сплачені за таку послугу, повернуті банком на відкритий в рамках договору рахунок клієнта, після чого списані з рахунку у встановленому договором порядку на оплату заборгованості за договором.

Аргументи учасників справи

У липні 2016 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2, в якій просила оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк надавав послуги які позивач не замовляла, що є нечесною підприємницькою практикою. Позивач підготувала всі необхідні документи для розірвання договору. Банк неправомірно відмовив у розірвані договору. Договір мав бути розірваним через істотне порушення з боку відповідача. Позивач є споживачем і має право на захист своїх прав.

У листопаді 2016 року позивач надіслала додаткові пояснення, що підписані представником ОСОБА_2, в яких вказала, що відповідач надіслав їй листа про необхідність уточнення інформації, та перевипустив нову картку без згоди позивача.

У серпні 2016 року відповідач через представника ОСОБА_5 надіслав заперечення на касаційну скаргу в якому просив у задоволені касаційної скарги відмовити, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовано тим, що позивач не виконала всі умови встановлені договором для його розірвання. Не допускається одностороння зміна умов зобов'язання. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Всі умови договору (в тому числі порядок надання додаткових послуг, порядок нарахування та порядок припинення договору) погоджені сторонами договору

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 грудня 2016 року справа призначена до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 20 листопада 2013 року між позивачем і ПАТ «Банк Руский Стандарт» шляхом підписання заяви (оферти) № 11056-8253 було укладено договір про надання кредиту з використанням платіжної картки НОМЕР_1. На підставі рішення єдиного акціонера ПАТ «Банк Руский Стандарт» № 3 від 19 серпня 2014 року змінено найменування ПАТ «Банк Руский Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард», який є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Руский Стандарт».

20 листопада 2013 року на виконання умов пункту 1.4.2. договору відповідач відкрив позивачу поточний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку картки. Відповідно до пункту 1.4.1. заяви (оферти) клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід'ємною частиною договору є умови надання та обслуговування платіжних карток та тарифи по карткам, з якими ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє та положень яких зобов'язується неухильно дотримуватись.

01 жовтня 2015 року представник позивача за довіреністю надіслав запит до відповідача з вимогою достроково розірвати договір та закрити рахунок в банку. При цьому, того ж дня в рахунок погашення заборгованості за договором в касу банку було внесено 5 750 грн. 26 жовтня 2015 року надійшла відповідь відповідача, в якій зазначалось, що за договором підключені додаткові платні послуги, а саме: послуга Страхування, послуга по направленню паперової Рахунок-виписки і послуга СМС-сервіс, відключення яких здійснюється на підставі поданої заяви. При цьому щодо відключення послуги Страхування повідомили про необхідність з'явитись особисто до банку з паспортом.

10 листопада 2015 року позивач вдруге направила заяву про дострокове розірвання договору та закриття рахунку, до якої було додано платіжну картку з вимогою її негайного погашення. Працівник банку прийняв вимогу та платіжну картку, проте, листом від 11 листопада 2015 року її було повідомлено про необхідність оплатити додаткові послуги, а саме: послуги Страхування, СМС-сервісу та послуги по направленню паперової Рахунок-виписки.

Суди встановили, що відповідно до пункту 12.1. умов по картках клієнт має право відмовитись від договору, а саме: відмовитись від використання картки і розірвати договір. Для цього клієнту необхідно: надати в банк письмову заяву по формі, встановленій банком, і одночасно повернути в банк картку, випущену в рамках договору. Вказана заява повинна бути надана в банк не пізніше ніж за 60 (шістдесят) календарних днів до передбачуваної дати розірвання; погасити заборгованість перед банком, в тому числі ту, що виникла впродовж 60 (шістдесяти) днів після подання в банк заяви про припинення дії договору. З моменту виконання всіх вищевказаних умов договір вважається розірваним.

Суди встановили, що сторонами договору було узгоджено порядок надання, оплати та припинення надання послуг СМС-сервісу, надання рахунків-виписок, страхування. Проте, вимоги позивача від 01 жовтня 2015 року та 10 листопада 2015 року відповідно, не містять вимог про припинення додаткових послуг відповідно до умов договору. Оскільки договір продовжив діяти, банк із своєї сторони продовжив виконувати покладені на нього договором обов'язки щодо обслуговування рахунку та надання інших послуг згідно умов та в порядку, встановленому договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов'язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов'язання його сторони набувають обов'язки (а не лише суб'єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов'язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов'язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Встановивши, що позивач не здійснила усіх дій, передбачених умовами договору для його розірвання, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило