"25" жовтня 2019 р.
Справа № 642/1327/19
Провадження № 2/642/867/19
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добронос Д.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служби у справах дітей ХМР, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про захист честі та гідності, -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служби у справах дітей ХМР, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про захист честі та гідності в якій просить суд зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію відносно неї шляхом направлення на адресу Департаменту служб у справах дітей ХМР відповідного листа.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що вона, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб був розірваний.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також позивач має сина від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкав разом з ними.

03.12.2018 року позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 звернувся до поліції та Департаменту служб у справах дітей ХМР, додав висновок фахівця №1522-2018 та надав пояснення, в яких виклав завідомо неправдиву інформацію про неї, а саме те, що вона зловживає спиртним напоями, не доглядає за дітьми, не займається їх вихованням, б`є сина ОСОБА_5 .

Для перевірки наданих Переверзєвим пояснень, позивача ОСОБА_2 викликали до поліції, в порушенні кримінального провадження відносно неї було відмовлено, але копію постанови не надали. Також позивач надавала пояснення в Харківській спеціалізованій школі № 87, де навчається її старший син, в Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад №320 Харківської міської ради, який відвідує її молодший син та в територіальні підрозділи Департаменту служб у справах дітей ХМР.

Позивач вважає, що діями відповідача, вираженими в тому, що він поширив свідомо неправдиві відомості, що порочать її честь, гідність, надавали непристойну оцінку її поведінки і особливості. Крім того, поширені відомості стосовно неї, призвели до того, що позивач сильно переживає, хвилюється та повинна постійно виправдовуватися, що ніяких протиправних дій щодо дитини вона не скоювала.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року за позовною заявою було відкрито провадження в порядку загального та призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач у останнє судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Третя особа Департамент служби у справах дітей ХМР просив розгляд справи проводити за відсутністю їх представника.

Третя особа Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області також просив розглянути справу за відсутністю їх представника,надали письмові пояснення з приводу того, що ними проводилася перевірка відомостей щодо інформації, яка надійшла з Дергачівського ВП ГУНП у Харківській області з приводу спричинення 30.11.2018 року тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_3 його матірю.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 03.12.2018 року звернувся до Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявою, в якій просив прийняти міри за фактом нанесення тілесних ушкоджень його неповнолітньому сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були спричинені його колишньою дружиною (матір ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

03.12.2018 року також дитині було проведено судово-медичну експертизу, та відповідно до висновку № 1522-2018 були встановлені легкі тілесні ушкодження, а саме крововиливи на обличчі та ногах, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удара-стискання, за 5-6 днів до проведення огляду.

Крім того, ОСОБА_2 надавав пояснення у Холодногірському відділі поліції ГУНП в Харківській області та повідомив, що 02.12.2018 року під час купання дитини ОСОБА_5 , він звернув увагу на синці на його тілі. Вказав, що ці пошкодження були спричинені біологічною матірю дитини, ОСОБА_7 у стані алкогольного спяніння 30.11.2018 року.

Крім того, у поясненнях зазначив, що його колишня дружина ОСОБА_2 систематично вживає алкоголь та систематично бє їх спільного сина ОСОБА_8 .

У поясненнях наданих ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Холодногірського району м. Харкова, також міститься інформацію про те, що 02.12.2018 року він забрав сина до себе додому та виявив синці на тілі дитини. На що дитина повідомила, що це вдарила мама. З цього приводу він звернувся до поліції та дитині була проведена експертиза. Просив органи опіки провести із матірю дитини бесіду щодо недопущення насилля по відношенню до дитини.

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що відповідач розповсюджує неправдиві відомості про систематичне вживання алкоголю та побиття нею дитини, а тому просить визнати поширені відповідачем відомості, відносно неї такими, що не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного обґрунтування.

Так, стаття 3 Конституції України визначає життяі здоров`я людини, її честьі гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1, 3, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Спростування інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому слід зазначити, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р., було роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Вирішуючи спір по суті, та аналізуючи норми права, які регулюють виниклий між сторонами по справі спір, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними при наявності сукупності наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення вказаних статей свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Позивач стверджує, що між нею, її колишнім чоловіком виникали конфлікти, як між батьками спільної дитини, з приводу участі у вихованні дитини. Та, як зазначає позивач, ОСОБА_2 бажає їй помститися тому розповсюджує про неї негативну інформацію, яка порочить її як матір дитини, та змушує її виправдовуватися.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 подав заяву до поліції. У вказаному зверненні ОСОБА_2 повідомив про нібито незаконні дії ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_5 . У подальшому з цього приводу ним у поліції надавалися пояснення. Отже, вимоги захисту за статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно оцінювати стосовно права ОСОБА_2 повідомляти про можливі порушення щодо своєї дитини.

При цьому позивач ні в позовній заяві, а ні в судовому засіданні не пояснила яким чином розповсюджуються відповідачем, у розумінні вимог чинного законодавства, посилаючись лише на те, що вона була вимушена виправдовуватися перед органами служби у справах дітей.

Суд вважає, що ОСОБА_2 звернувся до правоохоронного органу перш за все, з метою перевірки компетентними органами протиправних, на його думку, дій ОСОБА_2 з приводу можливого завдання тілесних ушкоджень їх спільній дитині, які встановлені висновком експерта.

І це свідчить про те, що ОСОБА_2 діяв в рамках, установлених законом для подання подібних заяв. Надсилання листів та заяв є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.

Суд вважає, що висловлювання відповідача у поясненях до правоохоронного органу щодо особи позивача, як матері їх спільної дитини, є його оціночним судженням та вираженням субєктивної думки, критичною оцінкою певних фактів, які не можуть бути предметом судового захисту.

За цих обставин суд робить висновок, що пред`явлені позовні вимоги про захист честі, гідності є безпідставні та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.12,13,76,82,259, 263-265,268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служби у справах дітей ХМР, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про захист честі та гідності відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.10.2019 року.

Суддя О.В. Бородіна