ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 628/2003/18

Провадження № 22-ц/818/4346/19

30 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Куп`янська міська рада Харківської області,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2019 року (суддя Литвинов А.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Куп`янської міської ради Харківської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

В липні 2019 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на його користь 93366,00 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу (упущеної вигоди).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що постановою Куп`янского міськрайонного суду Харківської області від 19.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року визнано протиправним та скасовано рішення конкурсної комісії на заміщення вакантних посад в Куп`янській міській раді та її структурних підрозділах в частині не визнання його переможцем конкурсу на заміщення вакантної посади державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області, оформлене протоколом №4 від 15 березня 2016 року, а також зобов`язано дану комісію переглянути результати конкурсу відносно ОСОБА_1 , що проводився 15 березня 2016 року на заміщення вакантної посади - державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області.

16.01.2018 року позивача прийнято на державну службу в Шевченківську районну адміністрацію Харківської області.

У зв`язку із тим, що не виконано постанову суду від 19.10.2016 року, а саме не переглянуті результати конкурсу щодо нього, він з вини відповідача мав вимушений прогул з 23.03.2016 року по 16.01.2018 року.

За розрахунками ОСОБА_1 за вищевказаний період внаслідок вимушеного прогулу він втратив 93366,00 грн. заробітної плати, яка повинна була йому бути виплачена.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2019 року - в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає дії суду щодо розгляду справи упередженими. Зазначає, що про перегляд протоколу №4 від 15.03.2016 року йому відомо не було. При розгляді справи суд не врахував невиконання відповідачем ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17.12.2018 року щодо представлення доказів належного повідомлення позивача щодо перегляду результатів конкурсу.

У відзиві на апеляційну скаргу Куп`янська міська рада просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність. Вимоги про необхідність стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та посилання на безпідставне позбавлення позивача права на працевлаштування є необґрунтованими, оскільки сторони у трудових відносинах ніколи не перебували, із заявою про працевлаштування позивач не звертався, жодних доказів протиправної поведінки відповідача щодо прийому ОСОБА_1 на роботу останнім не надано. Твердження про проведення повторного конкурсу не відповідає дійсності. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з із того, що відповідач виконав рішення судів від 19.10.2016 року та 20.12.2016 року, провів перегляд результатів засідання конкурсної комісії від 15.03.2016 року, що оформив протоколом №13 від 23.12.2016 року, який позивачем не оскаржувався, а тому немає підстав визнавати факт вимушеного прогулу та стягувати на користь ОСОБА_1 грошові кошти в якості компенсації упущеної вигоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 18.02.2016 року в газеті «Вісник Куп`янщини» надруковане оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державного реєстратора відділу з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та реєстрації юридичних осіб підприємців (3 одиниці).

15.06.2016 року проведений конкурс на заміщення вакантних посад, зокрема, державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу держаної реєстрації Куп`янської міської ради, до якого допущений ОСОБА_1 . За результатами конкурсу ОСОБА_1 набрав 31,25 бали.

По результатам проведеного конкурсна комісія вирішила, зокрема: враховуючи негативну характеристику з попереднього місця роботи ОСОБА_1 відмовити в зарахуванні його кандидатури до кадрового резерву, як такого, що приймав участь у конкурсі, отримав гідні результати за підсумками іспиту, але не був визначений переможцем конкурсу на відповідну посаду.

Не погоджуючись із данім рішенням конкурсної комісії, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання його протиправним та скасування.

Постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року позов задоволений частково, рішення конкурсної комісії, оформлене протоколом №4 вид 15 березня 2016 року в частині не визнання ОСОБА_1 переможцем конкурсу на заміщення вакантної посади державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області визнане протиправним та скасоване, а також конкурсна комісія була зобов`язана переглянуті результати конкурсу відносно ОСОБА_1 , що проводився 15 березня 2016 року на заміщення вакантної посади державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року вищевказана постанова суду залишена без змін.

23 грудня 2016 року проведено засідання конкурсної комісії на заміщення вакантних посад в Куп`янській міській раді та її структурних підрозділах, яке оформлене протоколом №13, відповідно до якого на виконання постанови Куп`янського міськрайонного суду від 19 жовтня 2016 року переглянуті результати вищевказаного конкурсу від 15 березня 2016 р. відносно ОСОБА_1 .

За результатами даного засідання ОСОБА_1 був визнаний таким, що приймав участь у конкурсі, отримав гідні результати за підсумками іспиту, але не був визначений переможцем конкурсу на відповідну посаду за кількістю набраних балів та не відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим для посади, на яку проводився конкурс. Крім того вирішено, що у разі звернення ОСОБА_1 із заявою про зарахування його кандидатури до кадрового резерву, то розглянути це питання у встановленому порядку.

Протягом 2017-2018 років ОСОБА_1 неодноразово звертався до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з вимогою про примусове виконання вищезазначених рішень судів, хоча вони були вже виконані, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Мельник Т.О. від 23.06.2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України та відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата проводиться стосовно до правил ст.235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

За положеннями ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому вказана стаття регулює відносини щодо поновлення на роботі, зміни формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи.

Отже, підставою для прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу може проводитися лише за умови перебування сторін у фактичних трудових відносинах та безпідставного позбавлення працівника права на працю.

Разом з цим, стаття 22 ЦК України, на яку позивач посилається у позовній заяві передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Такими збитками, зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для звернення позивача до суду із вказаними вище вимогами стала його незгода с висновками конкурсної комісії щодо заміщення вакантної посади державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, що призвело до втрати ним заробітку у визначеному розмірі.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення конкурсної комісії, оформлене протоколом №4 вид 15 березня 2016 року в частині не визнання ОСОБА_1 переможцем конкурсу на заміщення вакантної посади державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області визнане протиправним та скасоване рішенням суду, яке набрало законної сили.

На виконання судового рішення конкурсна комісія переглянула результати конкурсу відносно ОСОБА_1 , що проводився 15 березня 2016 року на заміщення вакантної посади державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради.

ОСОБА_1 був визнаний таким, що приймав участь у конкурсі, отримав гідні результати за підсумками іспиту, але не був визначений переможцем конкурсу на відповідну посаду за кількістю набраних балів та не відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим для посади, на яку проводився конкурс. Також вирішено, що у разі звернення ОСОБА_1 , із заявою про зарахування його кандидатури до кадрового резерву, то розглянути це питання у встановленому порядку.

Пунктом 6 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад держслужбовців, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2002 року №169 передбачено, що інші кандидати, які успішно здали іспит, але не були відібрані на призначення посади, у разі їх згоди, за рішенням конкурсної комісії можуть бути рекомендовані до зарахування до кадрового резерву в цьому державному органі і протягом року прийняті на вакантну рівнозначну або нижчу посаду без повторного конкурсу.

Даних про те, що позивач звертався до відповідача із заявою про зарахування до кадрового резерву, матеріали справи не містять.

Крім того, Протокол засідання конкурсної комісії від 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 не оскаржувався.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для виникнення трудових відносин між сторонами, а отже і підстав для стягнення 93366,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем повторно проводився конкурс на заміщення вакантних посад та наявність ще однієї вакантної посади, на яку претендував позивач, не підтверджено жодними доказами.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95, ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановивши, що право позивача на працю рішенням відповідача щодо визначення результатів конкурсу порушено не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення суми збитків.

Посилання в апеляційній скарзі на упереджені, на думку позивача, дії суду можуть бути предметом розгляду заяви про відвід, а не підставою для скасування судового рішення.

У разі незгоди позивача з рішенням комісії щодо визнання його переможцем конкурсу, ОСОБА_1 не позбавлений права на його оскарження у порядку, передбаченому законом.

Доводи позивача про те, що він не був обізнаний щодо перегляду результатів конкурсу, висновків суду не спростовують, а лише можуть бути підставою для поновлення строку на оскарження цих результатів.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

А.В.Котелевець