ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3046/19 Справа № 205/3601/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке згідно затвердженої нової редакції Статуту на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519, змінило найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.09.2007 року банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 31.03.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 39 524,05 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 815,35 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 31 088,51 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 1 500,00 грн.; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 870,19 грн. - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 19.09.2007 року в розмірі 39 524,05 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за Договором № б/н від 19.09.2007 року в розмірі 10 757,87 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 815,35 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5 942,52 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не звернув увагу на те, що долучена до матеріалів справи копія Анкети-заяви позичальника містить підпис ОСОБА_1, чим остання дала згоду на укладення кредитного договору. На підставі договору від 19.09.2007 року позичальнику був відкритий картковий рахунок та видана платіжна кредитна картка. Банком надано до суду належні та допустимі докази, які є необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення. Однак зазначила, що судом першої інстанції неправомірно не застосовано строк позовної давності до даних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 757,87 грн., суд першої інстанції виходив з того, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов'язання повернуті такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 21.09.2015 року в розмірі 7 664,39 грн., а з позовом банк звернувся 25.05.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням положень вказаної статті, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі заявлених вимог в апеляційній скарзі та вирішуючи позовні вимоги, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 19.09.2007 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору..

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами в строк до 25 числа кожного місяця.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року (справа № 6-103цс14), від 01.10.2014 року (справа № 6-134цс14), від 12.11.2014 року (справа № 6-167цс14) і в силу ст. 263 ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

З матеріалів справи убачається, що 18.09.2018 року відповідач ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про застосування строку позовної давності, тобто до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі (а.с.57).

Так, з виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що останній самостійний платіж відповідачем було здійснено 12.08.2009 року (а.с.35-37), а так як умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

При цьому, посилання суду на те, що останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 21.09.2015 року в розмірі 7 664,39 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності, колегія суддів вважає хибним, оскільки з виписки по особовому рахунку, вбачається, що цей платіж не був здійснений відповідачем самостійно, а відбулося автоматичне погашення заборгованості.

Аналізуючи умови договору та зміст ст.ст. 253, 257, 261 ЦК України, слід дійти висновку, що при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК).

Відповідно до умов договору, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Згідно наявної в матеріалах справи довідки, строк дії картки визначений до останнього дня 05.2011 року (а.с.101).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року по справі № 127цс14.

Крім того, колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що строк позовної давності був перерваний погашенням 21 вересня 2015 року заборгованості за кредитом на суму 7664,39 грн. Як зазначено у наданих ПАТ КБ "Приватбанк" на запит суду виписками з рахунків ОСОБА_1 зазначена сума грошей була автоматично списана банком на погашення заборгованості (а.с.35-37). Таке автоматичне списання не можна вважати вчиненням боржником за договором дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, адже він окремо не виявив своєї волі і окремо не доручав банку здійснити таке списання з метою погашення боргу. Натомість, це списання банк здійснив самостійно, а отже воно не може тлумачитися як дія, яка у розуміння ч.1 ст.264 ЦПК перериває перебіг строку позовної давності.

Також, відповідно до ст.266 ЦК України минув передбачений ст. 258 ЦК України спеціальний строк давності і щодо додаткового зобов'язання зі сплати пені.

Також не підлягають заводовленню позовні вимог про сплату штрафів, оскільки строк давності щодо вимог з їх сплати минув зі спливом 1 року після їх нарахування, адже згідно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування штрафи нараховуються у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом більш ніж 120 днів. Оскільки строк давності, як зазначено вище перервався ще у 2009 році, то щодо позовної вимоги про сплату штрафу однорічний строк позовної давності на дату подання позову минув.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що з позовом до суду банк звернувся лише у травні 2018 року, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, не застосувавши до спірних правовідносин наслідки пропуску цього строку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року - скасувати та постановити нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко