КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/429/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал».

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи, не надано відповідної правової оцінки поданим доказам заявника та безпідставно відмовлено у відкритті провадження у справі за звернення ОСОБА_1 до суду.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити. Заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що є рішення суду у справі, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. До них належить, зокрема підстава зазначена у пункті 2 частини 1 статті 186 ЦПК України, яка передбачає, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі якщо є рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі, що набрали законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Аналіз вказаної норми права вказує на те, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Необхідність застосування пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 273 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові (заяві) за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Повторним заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2014 року в позові Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с. 144, 146-149 том 1).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2014 року скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2014 року та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» кредитну заборгованість по тілу кредиту в сумі 2 700 000,00 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 800 000,00 грн., а всього 3 500 000,00 грн. Здійснено розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1 827,00 грн. (а.с. 218, 219-222 том 1).

З метою примусового виконання вказаного рішення Дарницьким районним судом міста Києва 19 серпня 2014 року видано представнику Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» ОСОБА_3 два виконавчих листи (а.с. 224, 225 том 1).

У вересні 2015 року боржник за виконавчим документом ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та звільнення майна з-під арешту, обґрунтовуючи своїх вимоги тим, що 17 липня 2015 року його боргові зобов`язання перед банком були виконані ОСОБА_4 та погашено суму боргу з урахуванням штрафних нарахувань в розмірі 4 215 463,31 грн. Зазначав, що оскільки боргових зобов`язань перед банком у нього не має, тому виконавче провадження підлягає закінченню, а виконавчий лист № 753/15765/13 від 13 серпня 2014 року, який був виданий Дарницьким районним судом міста Києва у порядку примусового виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2014 року, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню (а.с. 18-19 том 2).

У поданій заяві як заінтересованих осіб у справі ОСОБА_1 зазначив: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», ОСОБА_4 .

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково - частина 4 статті 369 ЦПК України ( в редакції Закону N 1618-IV від 18 березня 2004 року).

Колегіє суддів встановлено, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 15 вересня 2015 року, з урахуванням уточнених вимог від 27 жовтня 2015 року, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та звільнення майна з-під арешту судом постановлена ухвала від 06 листопада 2015 року про відмову в задоволенні заяви з підстав недоведеністю вимог. При розгляді вказаної заяви судом першої інстанції встановлено, що заявником (боржником за виконавчим провадженням) не надано належних доказів на підтвердження виконання судового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2014 року у справі № 753/15765/13-ц (а.с. 58-61 том 2).

Під час розгляду справи державний виконавець не приймав участі, судом першої інстанції матеріали виконавчого провадження не досліджувались.

Ухвала суду першої інстанції від 06 листопада 2015 року заявником не оскаржена, тобто набрала законної сили.

01 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого документу, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, на примусове виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2014 року, таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 449229136 йому стало відомо, що стягувач (ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал») обліковану за ним заборгованість за кредитним договором відступив на користь ОСОБА_4 , яка у встановленому умовами договору уступки права вимоги, оплатила суму заборгованості кредитору (стягувачу за виконавчим провадженням). Зазначав, що у нього як боржника за виконавчим провадженням № 449229136 відсутня заборгованість, а тому виконавчий лист не підлягає виконання, а виконавче провадження підлягає закриттю (а.с. 118-119 том 2).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 від 01 червня 2018 року про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що заявник вже звертався до суду з такою завою, з тих самих підстав, яка розглянута судом по суті, з постановленням ухвали від 06 листопада 2015 року про відмову у задоволенні заяви.

Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню колегія суддів виходить з такого:

За змістом пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України позови (заяви) вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача (заявника) до відповідача (заінтересованих осіб), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову - обставинами, якими позивач (заявник) обґрунтовує свої вимоги.

Колегією суддів встановлено, що зміст матеріально-правової вимоги (предмет заяви) у поданій заяві ОСОБА_1 від 01 червня 2018 року зводиться до визнання виконавчого документу, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, на примусове виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню.

На відміну від попередньої заяви ОСОБА_1 , в якій ухвалено судове рішення, предметом заяви є інша матеріально-правова вимога, яка стосувалась виконавчого документу, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, на примусове виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2014 року.

Також не збігаються за пред`явленими заявами ОСОБА_1 обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, предмет та підстави заяв ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є відмінними. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованій особі звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав для відмови у відкритті провадження у справі у відповідності до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Суд першої інстанції належним чином не визначився зі змістом, підставами вимог заявника від 01 червня 2018 року та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: