Єдиний унікальний номер 243/9051/17 Номер провадження 22-ц/804/1023/19

Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу №243/9051/17

за позовом позовом Харківського національного університету імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 офіс Держаудитслужби, про стягнення вартості навчання в докторантурі

за апеляційною скаргою Харківського національного університету імені ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року та додаткове рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року,

(суддя Мірошниченко Л.Є., рішення ухвалене у м. Словянськ, Донецької області, повний текст рішення складено 18 січня 2019 року),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Харківський національний університет імені ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання в докторантурі, посилаючись на те, що наказом Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 10.10.2013 року № 0302-3/526 ОСОБА_2 з 01.11.2013 року було зараховано до докторантури університету на навчання за рахунок державного замовлення за спеціальністю №07.00.01 - Історія України по 31.10.2016 року. У відповідності до пункту 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів між університетом та ОСОБА_2 було укладено Угоду про підготовку докторанта денної форми навчання за рахунок державного замовлення від 20 листопада 2013 року №0302-045 строком до 01.11.2016 року. Відповідно до умов Угоди університет зобов'язався забезпечити, зокрема, якісну наукову підготовку докторанта згідно з програмою та індивідуальним планом, наукове керівництво та виплату відповідно до законодавства державної стипендії. Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, згідно з пунктом 2.3. Угоди взяв на себе зобов'язання виконати індивідуальний план роботи, до 01.11.2016 року представити докторську дисертацію до захисту до Спецради; відповідно до пункту 2.1. Угоди - дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів, згідно із законодавством України відшкодувати вартість навчання в разі відрахування за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку університету, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин. Університет повністю виконав свої зобов'язання щодо наукової підготовки відповідача та виплати йому стипендії. Наказом по університету від 22.09.2015 року за №0302-3/523 ОСОБА_2 було відраховано з докторантури університету за власним бажанням 30 вересня 2015 року відповідно до його особистої заяви від 01.09.2015 року. Відповідно до розрахунку бухгалтерії університету відповідачу ОСОБА_2 за період навчання з грудня 2014 року по вересень 2015 pоку, протягом якого ним не виконувався індивідуальний план роботи докторанта, було виплачено стипендію у загальній сумі 33 200,82 грн. У звязку з чим просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету імені ОСОБА_1 з подальшим перерахуванням коштів до державного бюджету вартість навчання в докторантурі в розмірі отриманої стипендії за період з грудня 2014 року по вересень 2015 року в сумі 33 200,82 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету імені ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 600 грн. 00 коп.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог Харківського національного університету імені ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року доповнено резолютивну частину вказаного вище рішення абзацом щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 16.01.2019 року з урахуванням додаткового рішення від 07 лютого 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції Харківський національний університет імені ОСОБА_1 посилається на неповне та неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи. Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_2 за період навчання в докторантурі, на час «звільнення», повністю виконав індивідуальний план за 2014-2015 навчальний рік, надав відповідні звіти, які позитивно затверджено радою історичного факультету університету, адже у витягу з протоколу № 9 засідання кафедри історії Росії Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 23.04.2015 року та витягу з протоколу № 6 засідання ради історичного факультету Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 19.06.2015 року ОСОБА_2 виконано індивідуальний план за перше півріччя 2014 - 2015 навчальні роки, а не за весь навчальний рік.

Крім того, суд не застосував норми матеріального права, які повинні застосовуватись при виникненні договірних відносин між позивачем та відповідачем, а саме ст.ст. 526,610,611,614,629 ЦК України. З огляду на ці статті та п.п. 2.1, 2.3 Угоди про підготовку докторанта за рахунок державного замовлення від 20.11.2013 року № 03023-045 та п.22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів ОСОБА_2 у звязку із невиконанням індивідуального плану роботи докторанта має відшкодувати вартість навчання в докторантурі.

Також скаржник не погоджується із додатковим рішенням від 07.02.2019 року, оскільки при його ухвалені судом першої інстанції не було враховано, що до договору, який укладений між відповідачем та Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» не було додано розрахунок вартості послуг адвоката, який мав би містити обґрунтування їх вартості.

На вказану апеляційну скаргу, від представника відповідача адвоката ОСОБА_4 надійшов відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу Харківського національного університету імені ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року та додаткове рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року без задоволення, а вказані рішення без змін, а також покласти на позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

На думку представника відповідача, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки відповідач був відрахований з докторантури за власним бажанням, що не входить до переліку, який зазначений у п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, а отже не є підставою для відшкодування вартості навчання з грудня 2014 року по вересень 2015 року. Крім того заяву про відрахування відповідача за власним бажанням було погоджено з позивачем, що відповідно до п.3.2 Угоди про підготовку докторанта за рахунок державного замовлення №03002-045 від 20 листопада 2013 року припиняє її дію. Таким чином докторант ОСОБА_2 не зобовязаний у подальшому (після 22.09.2015 року) виконувати індивідуальний план та звітувати про його виконання. Також, на думку представника відповідача, посилання в апеляційній скарзі позивача на вимоги ст. 629, 611 ЦК України є безпідставними, оскільки укладена між сторонами угода не передбачає обовязку докторанта відшкодовувати вартість навчання при відрахуванні за власним бажанням. Щодо оскарження рішення з приводу судових витрат, то заявник вважає, що матеріали справи містять належні та допустимі докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, при цьому відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат. Крім того, представник відповідача просить суд апеляційної інстанції у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення стягнути з позивача понесені відповідачем витрати щодо правничої допомоги у розмірі 3 500,00 грн.

Також 26 березня 2019 року від Харківського національного університету імені ОСОБА_1 на адресу Донецького апеляційного суду надійшло клопотання, в якому позивач зазначав, що отримав відзив на апеляційну скаргу та не згоден із вимогами представника відповідача щодо стягнення з університету витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи у розмірі 3 500,00 грн. Позивач посилається на те, що відповідачем не надано належних документів, які підтверджують розрахунок вартості послуг адвоката та зауважує, що університет є бюджетною неприбутковою установою, що, на його думку, є підставою для відмовити у стягненні з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

Сторони у справі в судове засідання не з'явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу та третій особі 21.03.2019 року (т.2, а.с.72,73), телефонограми від 26.03.2019 року (т. 2 а.с.66), довідка про доставку електронного листа одержувачу ОСОБА_4 (т.2, а.с.67).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат ОСОБА_4 просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності відповідача та його представників.

У клопотанні від 22.03.2019 року Харківський національний університет ім.. ОСОБА_1 просить розглядати справу за відсутності представника університету.

Відповідно до ч.5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 10.10.2013 року № 0302-3/526 ОСОБА_2 з 01.11.2013 року було зараховано до докторантури університету на навчання за рахунок державного замовлення за спеціальністю №07.00.01 - Історія України по 31.10.2016 року.

Між сторонами 20 листопада 2013 року укладено угоду про підготовку докторанта денної форми навчання за рахунок державного замовлення.

Відповідно до умов указаної угоди ОСОБА_2 зобов'язувався: дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів; оволодіти науковими знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; повністю виконати план роботи над докторською дисертацією до 01 листопада 2016 року, представити дисертацію до захисту до спецради; щорічно звітувати про хід написання дисертації та виконання плану на кафедрі і Вченій раді; своєчасно подавати відділу аспірантури та докторантури результати атестації та інші необхідні документи.

Згідно до пункту 2.1 угоди відповідач зобов'язаний згідно із законодавством України відшкодувати вартість навчання в разі відрахування останнього за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку університету, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин.

У відповідність до пункту 3.2 угоди від 20 листопада 2013 року її дія припиняється за згодою сторін (оформляється протоколом).

Відповідно до розрахунку бухгалтерії університету, що підтверджується довідкою №0103-2007 ОСОБА_2 за період навчання з грудня 2014 року по вересень 2015 pоку, протягом якого ним не виконувався індивідуальний план роботи докторанта, було виплачено стипендію у загальній сумі 33 200,82 грн., в тому числі: в грудні 2014 року -3155,16 грн.; в січні 2015 року -3181,96 грн.; в лютому 2015 року - 3227,03 грн.; в березні 2015 року - 3274,53 грн.; в квітні 2015 року -3084,89 грн.; в травні 2015 року -3219,26 грн.; в червні 2015 року -3393,76 грн.; в липні 2015 року -2914,00 грн.; в серпні 2015 року -2914,00 грн.; в вересні 2015 року -4836,23 грн.

08.09.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Харківського національного університету імені ОСОБА_1 з заявою про своє відрахування з докторантури за власним бажанням.

Наказом по університету від 22.09.2015 року за №0302-3/523 ОСОБА_2 було відраховано з докторантури університету за власним бажанням 30 вересня 2015 року відповідно до його особистої заяви від 01.09.2015 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання кафедри історії Східної Європи №1 від 03.09.2015 року ОСОБА_2 був відрахований з докторантури за власним бажанням з 30 вересня 2015 року.

У відповідність до ОСОБА_1 з протоколу №1 засідання Вченої ради історичного факультету Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 11.09.2015 року підтримано рішення кафедри історії Східної Європи та задоволено прохання докторанта другого року навчання ОСОБА_2 про відрахування його з цільової, очної докторантури за власним бажанням з 30.09.2015 року.

Згідно до ОСОБА_1 з протоколу №61П від 22.09.2015 року засідання президії профспілкового комітету первинної профспілкової організації студентів, аспірантів і докторантів Харківського національного університету імені ОСОБА_1 ухвалено надати згоду на відрахування з 30.09.2015 року ОСОБА_2 за власним бажанням.

За змістом акту планової ревізії фінансово-господарської діяльності Харківського національного університету імені ОСОБА_1 за період з 01 березня 2014 року до 31 грудня 2016 року, складеного 03 квітня 2017 року №03-11/04 ОСОБА_3 офісом Державної аудиторської служби, протягом вищевказаного періоду згідно з наказами по університету на основі поданих аспірантами і докторантами письмових заяв за власним бажанням було відраховано 41 аспіранта та 3 докторантів, які навчались за державним замовленням. Документів щодо підтвердження відрахування зазначених осіб з поважних причин до ревізії не надано.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 вартості навчання в докторантурі, суд виходив з того, що відповідачем за період навчання в докторантурі, на час звільнення повністю виконаний індивідуальний план, надано відповідні звіти, які позитивно затверджено вченою радою історичного факультету університету. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів невиконання відповідачем індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 Положення № 309. В той же час, умовами укладеної між сторонами угоди та нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Положенням № 309, не передбачено відшкодування докторантом вартості навчання у разі відрахування за власним бажанням (за згодою сторін). Враховуючи це, додатковим рішенням суду першої інстанції з огляду на надані відповідачем докази щодо витрат на правничу допомогу та відсутності клопотання позивача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд прийшов до висновку про необхідність доповнення резолютивної частини рішення від 16.01.2019 року щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

Зазначені висновки суду є правильними з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спірних правовідносин є відшкодування вартості навчання в докторантурі у звязку із невиконанням відповідачем свого обовязку виконувати індивідуальний плану роботи докторанта.

Згідно із ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, здобувачами вищої освіти є, зокрема, аспірант - особа, зарахована до вищого навчального закладу (наукової установи) для здобуття ступеня доктора філософії.

У ч.1 ст. 46 зазначеного вище закону зазначено, що підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється за рахунок, зокрема, коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства (підпункт 1 пункту 4 Положення № 309).

Пунктом 13 Положення № 309 визначено, що особам, зарахованим за державним замовленням до аспірантури з відривом від виробництва або докторантури, стипендія призначається з дня їх зарахування, а тим, які навчаються в аспірантурі або докторантурі за контрактом, - відповідно до умов контракту.

Аспіранти і докторанти мають право на отримання державної стипендії встановленого розміру у разі зарахування на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням (підпункт 4 пункту 15 Положення № 309).

Відповідно до підпункту 4 пункту 16 Положення № 309 аспіранти і докторанти зобов'язані виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика.

З матеріалів справи, а саме наказу від 22.09.2015 р. за №0302-3/523 вбачається, що ОСОБА_2 відраховано з докторантури за власним бажанням за згодою позивача.

Згідно з пунктом 22 Положення № 309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з протоколу № 2 засідання кафедри історії Росії Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 16.10.2014 року ОСОБА_2 відзвітував про виконання індивідуального плану докторанта за 2013 - 2014 навчальні роки, виконання плану позитивно затверджено, рекомендовано ОСОБА_2 до продовження подальшого навчання.

Відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання ради історичного факультету Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 17.10.2014 року індивідуальний план ОСОБА_2 за 2013 - 2014 навчальні роки визнано виконаним. Рекомендовано ОСОБА_2 до продовження подальшого навчання.

Згідно з витягом з протоколу № 9 засідання кафедри історії Росії Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 23.04.2015 року ОСОБА_2 відзвітував про виконання індивідуального плану докторанта за 2013 - 2015 навчальні роки, виконання плану позитивно затверджено, рекомендовано ОСОБА_2 до продовження подальшого навчання.

Відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання ради історичного факультету Харківського національного університету імені ОСОБА_1 від 19.06.2015 року індивідуальний план ОСОБА_2 за 2014 - 2015 навчальні роки визнано виконаним. Рекомендовано ОСОБА_2 до продовження подальшого навчання.

Отже, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази невиконання відповідачем індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 Положення № 309, що належним чином встановлено судом першої інстанції.

При цьому, умовами укладеної між сторонами угоди та нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Положенням № 309, не передбачено відшкодування аспірантом вартості навчання у разі відрахування за власним бажанням (за згодою сторін).

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у додатковому рішенні від 07 лютого 2019 року слід зазначити наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи те, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року відмовлено в задоволені позовних вимог до ОСОБА_2, суд першої інстанції правомірно визначив, що витрати понесені відповідачем на оплату професійної правничої допомоги підлягають відшкодуванню позивачем.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо не надання відповідачем належних та допустимих доказів вартості такої правничої допомоги слід зазначити наступне.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 30.07.2018 року між Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» та ОСОБА_2 був укладений договір №1 про надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до даного договору Бюро зобов'язалося представляти інтереси замовника у справі №243/9051/17, складання заяви про перегляд заочного рішення від 23.11.2017 року, а також інших заяв, скарг, процесуальних документів правового характеру, що спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів замовника.

За результатами виконання зобов'язань за договором про надання правничої допомоги 22 грудня 2018 року сторонами був підписаний акт здавання-прийому наданої правничої допомоги за договором №1 від 30.07.2018 року, в якому зазначений перелік виконаних Бюро робіт та їх вартість.

Відповідно до даного акту вартість наданих адвокатським бюро послуг становить 7500 грн. 00 коп., сплата яких ОСОБА_2 підтверджена оригіналом квитанції №0.0..1 від 31.07.2018 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

5) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Отже судом першої інстанції правомірно із додержанням норм процесуального права ухвалено додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

З приводу клопотання, яке заявлено у відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача ОСОБА_4 щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача додає акт здавання-прийому наданої правничої допомоги за договором №1 від 30.07.2018 року, який підписаний між ОСОБА_2 та АБ «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» 15 березня 2019 року (т. 2 а.с.54). Зі змісту цього акту вбачається, що Бюро надало відповідачу послуги повязані із розглядом справи № 243/9051/17 у суді апеляційної інстанції. Оплата цих послуг була здійснена відповідно до погодженої суми у розмірі 3 500,00 грн. та сплачена ОСОБА_2, що підтверджується оригіналом квитанції від 15.03.2019 року №0.0..1 (т.2 а.с.53).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

Таким чином, встановивши належним чином обставини справи та зробивши правовий висновок про відсутність підстав на відшкодування вартості навчання, суд першої інстанції вірно вирішив спір. Враховуючи наявні в матеріалах справи документи суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку щодо суми, яка підлягала відшкодуванню Харківським національним університетом імені ОСОБА_1 за професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зробленої судом першої інстанції, а також документів, на які посилається позивач і які були досліджені судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Харківський національний університет імені ОСОБА_1 у клопотанні від 22.03.2019 року просить суд відмовити відповідачеві у стягненні з університету витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. у звязку із тим, що він є бюджетною неприбутковою організацією та відповідачем не надано належних документів, які підтверджують розрахунок вартості послуг адвоката.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 136 ЦПК України суд в порядку передбаченому законом може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати з підстав зазначених у частині першій цієї статті, а саме враховуючи майновий стан сторони.

Тобто єдиною підставою для звільнення від сплати судових витрат є врахування судом майнового стану сторони, тобто позивач повинен надати відповідні докази як наприклад, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідку податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Однак надана позивачем довідка щодо фінансування університету з Державного бюджету України та відсутність у ньому коштів, призначених для сплати судових витрат, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Крім того, як вже було зазначено вище, у статті 137 ЦПК України прописаний порядок відшкодування витрат повязаних із правничою допомогою, яка є більш спеціальною та не передбачає можливості звільнення від відшкодування даних витрат, а надає можливість зменшити їх розмір за клопотанням сторони у разі їх не співмірності. При цьому обовязок доведення не співмірності покладається на ту сторону, яка заявила дане клопотання.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року та додаткове рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Харківського національного університету імені ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: м. Харків, майдан Свободи, буд. 4 код в на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу повязану з розглядом апеляційної скарги у розмірі 3 500,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: