РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/259/19

Провадження № 2/700/197/19

15 квітня 2019 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/259/19 провадження №2/700/197/19 за позовом ОСОБА_1 до Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 червня 2014 року в с. Смільчинці Лисянського району Черкаської області помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по вул. Медова (Щорса), 19, с. Смільчинці Лисянського району Черкаської області, який розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,41 га, що перебувала у користуванні померлого та земельна ділянка площею 1,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Смільчинецької сільської ради. За життя спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 02.03.2011 року секретарем Смільчинецької сільської ради, згідно з яким все своє майно заповів на його користь. Як спадкоємець за заповітом він фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із померлим. Звернувшись до Лисянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду та просить визнати право власності на спадщину, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_2

Позивач у судове засідання не з'явився, просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить винести рішення по суті позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що 07 червня 2014 року в с. Смільчинці Лисянського району Черкаської області помер батько позивача ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-СР № 230981 від 10.06.2014 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по вул. Медова (Щорса), 19, с. Смільчинці Лисянського району Черкаської області, який розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,41 га, що перебувала у користуванні померлого та земельна ділянка площею 1,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Смільчинецької сільської ради, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 002322 від 05.03.2003 року.

Згідно із заповітом, посвідченим 02.03.2011 року секретарем Смільчинецької сільської ради, зареєстрованим у реєстрі за № 12, спадкодавець ОСОБА_2 заповів все своє майно на користь сина ОСОБА_1

Позивач як спадкоємець за заповітом бажає оформити спадщину, однак позбавлений такої можливості через відсутність документів на житловий будинок та земельну ділянку, хоча належним чином прийняв спадщину, оскільки проживав на момент смерті спадкодавця разом з ним за адресою: вул. Медова (Щорса), 19, с. Смільчинці Лисянського району Черкаської області, займався лікуванням батька та поховав його за власний рахунок, про що свідчить довідка Смільчинецької сільської ради від 16.01.2019 року № 18.

Відповідно до довідки Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області від 16.01.2019 року № 20, за ОСОБА_2, який помер 07.06.2014 року рахується житловий будинок за адресою: вул. Медова, 19, с. Смільчинці Лисянського району Черкаської області, розташований на присадибній земельній ділянці, площею 0,41 га, яка перебувала у нього на праві користування. Правовстановлюючі документи на будинок не видавалися.

Згідно з оголошенням у громадсько-політичній газеті Лисянського району «Понад Тікичем» від 25.08.2018 року № 34, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 002322, розміром 1,61 га по Смільчинецькій сільській раді, виданий 04.12.2002 року на імя ОСОБА_2, втрачений та визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1218, ч.1 ст.1225, ст.1233 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За вимогами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності на майно.

З огляду на викладене, визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що визнання позову відповідачами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, беручи до уваги наявність у позивача дійсного заповіту, визнання позову відповідачами, відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, необхідно визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2, який помер 07.06.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1218, 1235, 1236, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.4,5,12,13, 19, 81, 82, 200, 206, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по вул. Медова (Щорса), 19, с. Смільчинці Лисянського району Черкаської області, що належав ОСОБА_2, який помер 07.06.2014 року та право користування присадибною земельною ділянкою площею 0,41 га, на якій розташований будинок.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, площею 1,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 002322, виданого 05.03.2003 року на імя ОСОБА_2, який помер 07.06.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Бесараб