ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа №641/6577/18

Провадження № 22-ц/818/3552/19

Категорія: інші

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 травня 2019 року у складі судді Фанда О.А.,

у справі №641/6577/18 за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса правонаступником,-

встановив:

12.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме - боржника ОСОБА_2 на громадянку ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 54675556 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 травня 2019 року провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження закрито за пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України з мотивів того, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції помилково вирішив, що заява ОСОБА_2 повинна вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, оскільки заявник не оскаржував правомірність заміни сторони у виконавчому провадженні.

Стверджує, що в даному випадку необхідно розрізняти процесуальні питання виконання рішень, до яких відносяться питання заміни сторони виконавчого провадження, від контролю за виконанням судових рішень, у тому числі оскарження дій та бездіяльності виконавця.

На його думку суд безпідставно застосував норми, які у даному випадку не підлягають застосуванню, а саме: ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.1 ст. 287 КАС України щодо підсудності оскарження дій або бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, оскільки ОСОБА_2 не подавав скаргу на дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби. В той же час суд не застосував норми, що підлягали застосуванню, а саме ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 та ч. 2 ст. 446 ЦПК України щодо порядку та підсудності справ про розгляд заяв щодо вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі виконавчих написів нотаріусів.

Посилаючись на те, що на виконанні державного виконавця знаходиться виконавчий напис, тобто не рішення суду, а рішення іншого органу (посадової особи), питання повинно вирішуватися за місцем виконання, а так як орган ДВС, що здійснював примусове виконання, був розташований на момент звернення на території Слобідського ( до перейменування - Комінтернівського) району м. Харкова, то вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження підсудне у даному випадку Комінтернівському районному суду м. Харкова.

Вважає, що його доводи узгоджуються також і з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 18.11.2015 року у справі № №6-2391цс15 та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №826/7941/17.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, причину неявки не повідомили.

Оскільки справа тривалий час знаходиться у провадженні, учасники справи неодноразово викликалися апеляційним судом у передбаченому законом порядку, однак усупереч положень ч.2 ст.43 та ст.131 ЦПК України належним чином процесуальні обов`язки ними не виконано, та зважуючи на положення ст.ст.371, 372 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за їх відсутністю, приймаючи відповідне рішення на підставі аналізу наявних у справі матеріалів.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і не оспорюється апелянтом та іншими учасниками, що постановою від 11.09.2017 року старшого державного виконавця відділу державного виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ у Харківській області Щегульної Г.О. відкрито виконавче провадження №546755566 за заявою ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого напису №2-916, виданого 08.09.2017 року державним виконавцем Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми основного боргу у розмірі 1 500 000 грн., суми процентів за простим векселем №666 у розмірі 4 751 250 грн., а всього - 6 251 250 грн. (а.с.7).

12 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського районного суду м.Харкова із заявою про його заміну як сторони (боржника) виконавчого провадження ВП №546755566 на громадянку ОСОБА_3 , яка мешкає в селі Рожни Броварського району Київської області, вважаючи її правонаступником боржника, посилаючись на укладений у простій письмовій формі договір «Про переведення боргу» від 20.04.2018 року, який підписано від імені ОСОБА_1 («Кредитор»), ОСОБА_2 («Боржник») та ОСОБА_6 («Боргоприємник»). (а.с.8).

Постановляючи 30.05.2019 року ухвалу про закриття провадження у справі за п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у вказаному виконавчому провадженні №546755566 виконується не рішення, ухвалене місцевим судом, а рішення іншого органу (виконавчого напису нотаріуса), а відтак заява ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження в силу приписів ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.287 КАС України повинно вирішуватися адміністративним судом.

Колегія суддів погоджується з цією ухвалою, оскільки вона обґрунтована і постановлена суду першої інстанції відповідно до норм матеріального і процесуального права.

До такого висновку колегія суддів приходить, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 379 КАС України («Заміна сторони виконавчого провадження») у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Стаття 442 ЦПК України («Заміна сторони виконавчого провадження») передбачає підстави та порядок вирішення судом питання про заміну сторони виконавчого провадження, однак не містить норми про визначення юрисдикції в залежності від виконавчого документу за яким має здійснюватися чи здійснюється примусове виконання рішення певного суду чи іншого органу.

Разом з тим, частиною 1 статті 19 ЦПК України, яка має назву «Справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів» та розміщена в розділі першому «Загальні положення» цього Кодексу, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом у порядку цивільного судочинства.

Аналіз змісту зазначених норм у їх системному зв`язку свідчить про те, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні.

Відтак, зважуючи на ту обставину, що в поданій 12.09.2018 року до Комінтернівського районного суду м.Харкова заяві ОСОБА_2 просить замінити сторону у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а не ухваленого у порядку цивільного судочинства рішення місцевого суду, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки щодо віднесення вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання рішення інших органів, в тому числі виконавчого напису нотаріуса, містить і постанова Великої Палати ВС від 16.01.2019 року у справі №826/7941/117, якою, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, також керувався суд першої інстанції і на яку посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не розкриваючи при цьому в доводах апеляційної скарги ту її частину, яка, на його думку, суперечить оскарженій ним ухвалі суду першої інстанції.

Не суперечать висновки суду першої інстанції і правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18.11.2015 року у справі № 6-2391цс15, на яку посилається апелянт, оскільки в цій постанові Верховного Суду України також зазначено, що замінювати сторону у виконавчому провадженні при примусовому виконанні за виконавчим написом нотаріуса суд має у порядку адміністративного судочинства, а в порядку цивільного судочинства суд може замінювати сторону виконавчого провадження при примусовому виконанні за виконавчим документом, виданим судом при розгляді справи у порядку цивільного судочинства.

Крім того, про віднесення до юрисдикції загальних судів вирішення в порядку цивільного судочинства питання про заміну сторони у виконавчому провадженні виключно при примусовому виконанні за виконавчим документом, виданим судом при розгляді цивільної справи свідчить і аналіз змісту пункту 17.2 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни оскарженої ним ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.275, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2019 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина