Провадження №760/8846/18
Справа №2/760/2660/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок, шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності будинком шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 37/200 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші 37/200 частини житлового будинку належать на праві власності ОСОБА_3 , яка проживає у Херсонській області.

Будинок в натурі між співвласниками не поділений.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача.

Між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки.

Зазначила, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, ОСОБА_2 без згоди позивача поселився в належному їй на праві спільної часткової власності зі ОСОБА_3 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні зазначеним будинком, а саме обмежує її у користування кухнею, ванною кімнатою, коридором, залякує та ображає позивача, яка є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду.

Вважає, що відповідач не має жодних правових підстав для проживання і користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання.

Від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з заміною адвоката Турової Є.А. та тривалого призначення Правобережним центром безоплатної правової допомоги іншого представника.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що сторонами в справі надані пояснення та заперечення, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив врахувати надані ним докази та відмовити у задоволенні позову.

Суд, врахувавши пояснення надані представником позивача у судовому засіданні 05.07.2019 року, заяву відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 37/200 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2006 року.

Інші 37/200 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_3 , що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 .

Встановлено, що будинок в натурі між співвласниками не поділений. Жодних договорів або судових рішень про встановлення порядку користування житловим будинком не має.

Звертаючись з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні позивачу належним їй на праві спільної часткової власності будинком по АДРЕСА_1 шляхом виселення свого сина - відповідача ОСОБА_2 , позивач посилалась на те, що він без її згоди вселився в належний їй на праві спільної часткової власності зі ОСОБА_3 будинок та чинить перешкоди позивачу у користуванні зазначеним будинком, а саме обмежує її у користуванні кухнею, ванною кімнатою, коридором, залякує та ображає позивача.

Вважає, що відповідач не має жодних правових підстав для проживання і користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просила позов задовольнити.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 405 ЦК України. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безвідплатне користування житлом до цих стосунків застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

Згідно зі ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користуватися займаним приміщенням.

Підстави і порядок позбавлення членів сім`ї власника права користування житлами визначені в статті 157 ЖК України, якою встановлено, що члени сім`ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 цього Кодексу. Виселення здійснюється в судовому порядку без надання іншого житла.

За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім`ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 постійно проживає в спірному житловому будинку, як член сім`ї співвласника ОСОБА_1 (син позивача) і за згодою іншого співвласника ОСОБА_3 , порушення ним умов проживання у будинку і користування ним, передбачених статтею 116 ЖК України, судом не встановлено.

Зазначене підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року, яким встановлено, що фактично в будинку проживає лише подружжя ОСОБА_1 та їх онуки по дочці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 1979 р.н.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 5 цієї ж статті обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність від імені ОСОБА_3 , яка є співвласником будинку АДРЕСА_1 , від 19.10.2018 року, якою вона уповноважила ОСОБА_2 та/або ОСОБА_6 , зокрема, користуватися, проживати, управляти та експлуатувати належну їй частиною будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без права розпоряджання вищевказаною частиною будинку.

Зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №37713307 від 19.10.2018 року.

За таких обставин, суд вважає, що позивач не навела переконливих доводів в обґрунтування обставин, які б стали підставою для усунення перешкод у користуванні спірним житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_2 .

Посилання позивача на те, що вона є співвласником будинку, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, саме по собі не може бути підставою для виселення ОСОБА_2 , який там правомірно проживає, оскільки його право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч. 3 ст. 9 ЖК України.

Суд вважає, що виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку порушить його права, гарантовані ст.8 Конвенцією про захист прав людини і основних свобод та ст.47 Конституцією України.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підстав викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК РСР України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на будинок, шляхом виселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя