Ухвала

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 712/15928/13-ц

провадження № 61-18855ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 березня 2017 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: департамент соціальної політики Черкаської міської ради, центральний відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: департамент соціальної політики Черкаської міської ради, центральний відділ ДВС Черкаського МУЮ, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 14 жовтня 1996 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходів до досягнення дитиною повноліття. З грудня 2001 року відповідач припинив сплачувати аліменти, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 28 січня 2014 року склала 57 763,31 грн.

В ході судового розгляду представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив у зв`язку з простроченням сплати аліментів стягнути з відповідача неустойку в сумі 336 283,10 грн, яка нарахована за період з 1 лютого 2004 року по 31 березня 2013 року.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 431,83 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2017 року змінено,

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 14 жовтня 1996 року у розмірі 57 763,31 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою нарішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 березня 2017 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 500 = 960 500, 00 грн) та становить 336 283,10 грн. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані ОСОБА_1 рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 березня 2017 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 березня 2017 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: департамент соціальної політики Черкаської міської ради, центральний відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький