П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/6074/18

Номер провадження 22-ц/804/861/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_5

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року, у складі судді Безрук Т.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (назву змінено на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - далі АТ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 серпня 2010 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30 % за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 30 червня 2018 року, виникла заборгованість на загальну суму 115 231, 20 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13 542, 28 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 101688,92 грн. за період з 09 серпня 2010 року по 28 квітня 2017 року, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення скасувати та задовольнити вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на те, що суд невірно застосував положення закону щодо строків позовної давності, оскільки кредитна картка, що була видана відповідачу мала строк дії до останнього дня жовтня 2017 року, а до суду банк звернувся з позовом 04 вересня 2018 року, тобто, трирічний строк позовної давності за вимогами банку не закінчився, а тому, суд не вправі був відмовляти банку у позові на підставі ст.257 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що оскільки він проживає в районі проведення антитерористичної операції, то за Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банк не мав права нараховувати йому пеню та штрафи; позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки таке право у банку виникло з листопада 2014 року, а до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося 04 вересня 2018 року; банк не надав доказів того, що йому була видана кредитна картка зі строком дії до жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.В., заперечення проти скарги ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2010 року між сторонами укладено договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі та сплачувати відсотки за користування кредитом (а.с. 14-37).

Кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки, видачі позивачем відповідачеві такої картки та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі ( а.с.12,13)

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену сторонами грошову суму шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого, станом на 30 червня 2018 року, за договором виникла заборгованість на загальну суму 115 231, 20 грн., з яких заборгованість за кредитом складає 13 542, 28 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 101688,92 грн. за період з 09 серпня 2010 року по 28 квітня 2017 року, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.6-10).

Відмовляючи у позові до ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що згідно з розрахунком заборгованості, відповідач здійснив останній платіж з погашення боргу по кредитній картці в сумі 1000 грн. 18 жовтня 2014 року, а після чого припинив вносити періодичні платежі для погашення боргу. Тому саме з цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушених прав і це право банк мав реалізувати протягом трьох років, але звернувся до суду за межами цього строку.

З висновками суду погодитися не можна.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Стаття 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідач як позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Таким чином початок перебігу строку давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг

трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Відповідно до п.п. 1.1.7.12, 1.1.7.42 Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Дія договору припиняється після повного погашення заборгованості.

Відповідно до п.п. 1.1.2.5 , 2.1.1.5.5., 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно п. 2.1.11.12.4 строк погашення процентів за простроченим кредитом визначено щомісячними платежами до 25-го числа за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці.

Заперечуючи проти позовної заяви та доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 посилався на те, що на підставі укладеного договору від 09 серпня 2010 року він дійсно отримав кредитну картку, але строк дії її минув, тому він вважає, що вимоги банку про стягнення процентів, є безпідставними. Що стосується позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 13 542,28 грн., то цей борг перед банком він визнає.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не погодилася з цими доводами і вказала, що відповідачу видавалася кредитна картка зі строком дії до квітня 2014 року, а потім 22 квітня 2014 року інша карта - зі строком дії до жовтня 2017 року, що підтверджується довідкою банку та скріншотами з фотокарткою відповідача про отримання цих карток. Тому строки позовної давності банком не пропущено, оскільки звернення до суду мало місце 04 вересня 2018 року (а.с.2,77,111-112).

Оскільки відповідач не спростував доводи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про дію картки до жовтня 2017 року, а представлений банком розрахунок свідчить, що боржник користувався кредитною карткою після квітня 2014 року, оскільки 13 серпня 2014 року здійснив платіж в розмірі 1000 грн. шляхом зарахування переводу на карту, колегія суддів вважає, що банк не пропустив загальний строк позовної давності за вимогами до ОСОБА_5

З урахуванням заяви ОСОБА_5 поданої до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності, представлених доказів та матеріалів справи, колегія дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з частковим задоволенням вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.53-54).

Визначаючи заборгованість відповідача перед позивачем, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_5 заборгованість в сумі 13 542,28 грн., а також проценти за користування кредитним коштами за період з 05 вересня 2015 року (за три роки, що передували зверненню позивача до суду - 04 вересня 2018 року) по 31 жовтня 2017 року (закінчення строку дії картки).

Розмір заборгованості по процентам становить 8892,76 грн. та визначається наступним чином: 13542,28х30% (первинна процентна ставка за умовами договору): 100% : 360днів х 788(днів за період з 05 вересня 2015 року по 31 жовтня 2017 року).

При цьому, колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за межами строків позовної давності та за межами строку дії кредитної картки - з 01 листопада 2017 року та за підвищеною процентною ставкою з 01 вересня 2014 року - 34,80% та з 01 квітня 2015 року - 43,20%, є безпідставним.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної ставки банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), реєстроване, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.99 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

За загальним правилом, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_5 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік, згідно умов договору, та в межах трирічного строку позовної давності, про застосування кого заявлено відповідачем, а саме - з 05 вересня 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2017 року (після закінчення строку дії картки) до 30 червня 2018 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 листопада 2017 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2017 року до 30 червня 2018 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, з ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором без номеру від 09 серпня 2010 року в сумі 22 435,04 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 13 542,28 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 8 892,76 грн. за період з 05 вересня 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Частина 13 ст.141 ЦПК України визначає, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги позивача та зі зміною загальної суми стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2010 року, підлягає зміні і рішення суду в частині визначення розміру судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог (заявлено вимоги на 115231,20 грн., задоволено - 22435,04 грн., що становить 19,5% (22435,04х100%:115231,20), з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 343,59 грн. - за розгляд справи судом першої інстанції (1762х19,5%:100%), а також 515,85 грн. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (2643х19,5%:100%), а всього - 859,44 грн.(343,59+515,85).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором без номеру від 09 серпня 2010 року в сумі 22 435(двадцять дві тисячі чотириста тридцять п'ять) грн.04 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 13 542,28 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 8892,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 859,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 15 квітня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Зайцева

Т.Б. Ткаченко