Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

секретар судового засідання Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,суд,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11 березня 2014 року. 23 вересня 2017 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 через виконкомом Дніпрорудненської міської ради, актовий запис №82. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_2 являється братом позивача. ОСОБА_2 в квартирі не проживав ні одного дня і не проживає до теперішнього часу, після реєстрації в квартирі він виїхав на заробітки до Криму, потім переїхав у місто Горішні Плавні (м. Комсомольськ) Полтавської області. Його фактичну адресу проживання ніхто із його рідних не знає, на телефонні дзвінки він не відповідає. Згідно акту обстеження від 26 червня 2019 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Борисенко Юрієм Григоровичем в присутності сусідів ОСОБА_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з моменту його реєстрації 11 березня 2014 року не проживав і не проживає. За актом обстеження підтверджений факт, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає більше одного року, тому за законом він втратив право користування житлом. Тому, ОСОБА_1 просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 липня 2019 року відкрито провадження у цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дніпрорудненська міська рада Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав письмову заяву, справу просить розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив та заперечень на позов не подано.

Представник третьої особи також у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вивчивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується: Договором купівлі-продажу від 26.11.2012 року посвідченого Бесараб А.О. приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №2301; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №12178301 від 26.11.2012 року; витягом з реєстру реєстрації прав за №36776607 від 17.12.2012 року; технічним паспортом на квартиру.

В квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 березня 2014 року, що підтверджується довідкою з місця реєстрації Дніпрорудненської міської ради за №1330 від 04.04.2019 року.

23 вересня 2017 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 через виконкомом Дніпрорудненської міської ради, актовий запис №82. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_4 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є братом позивача.

ОСОБА_2 в квартирі не проживав та не проживає до теперішнього часу, після реєстрації в квартирі він виїхав на заробітки до Криму, потім переїхав у місто Горішні Плавні (м. Комсомольськ) Полтавської області. Його фактичну адресу проживання ніхто із його рідних не знає.

Згідно акту обстеження від 26 червня 2019 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Борисенко Юрієм Григоровичем в присутності сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з моменту його реєстрації 11 березня 2014 року не проживав і не проживає.

Позивач, як власник квартири, має право відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 та визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити:

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик