Номер провадження: 22-ц/813/203/19
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №AN3OCC9FC00175 від 08.06.2011, відповідно до якого ПАТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 116 070,37 грн. у зв`язку з його неналежним виконанням.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.01.2016 у цивільній справі за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14 050,71 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2016 заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.01.2016 скасовано, призначено справу до розгляду.

Відповідно до уточнених позовних вимог від 25.09.2017 позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 118 165,31 грн., в тому числі 1,34 грн. заборгованість за процентами; 2400 грн. заборгованість з комісії; 109660,86 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5603,11 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2018 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за процентами в сумі 1,34 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ПАТ «Акцент-Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати, позов задовольнити. Також, апелянт просив суд розглядати скаргу за відсутності його представника.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що своїм підписом під кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання Банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Згідно з довідкою про умови кредитування та сукупну вартість споживчого кредиту, підписаної позивачкою, Банк, згідно зі ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», повідомив її про комісію за надання кредиту (одноразову) - 2,00%, процентну ставку за кредитом (річну) - 0,12%, комісію за розрахункове обслуговування (щомісячну) - 2,00, ефективну процентну ставку - 46,81%. Крім того, при розгляді справи №521/19317/13-ц Банком було доведено законність своїх вимог щодо стягнення комісії, пені та штрафів і відповідність даних положень кредитного договору ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЦК України, у зв`язку з чим апелянт зазначає що ці обставини не потребували доказування, бо встановлені іншим рішенням суду, яке набрало законної сили.

Надалі відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, оскільки вважає її необґрунтованою та безпідставною, а судом зроблений вірний висновок, що Умови і тарифи не містять підпису позичальника, тому їх неможна вважати складовою частиною кредитно-заставного договору, отже вимоги про стягнення 109660,86 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 5603,11 грн. - штрафу (процентна складова) задоволенню не підлягають, а комісія не є відсотками за користування кредитом та не є послугою з надання споживчого кредиту, тому позовні вимоги про стягнення комісії в розмірі 2400 грн. також задоволенню не підлягають.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи частково в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору не підписані, а умова про комісію є нікчемною.

Проте, погодитися з такими висновками суду неможна з огляду на інші фактичні обставини, на які не звернув увагу суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання укладеного договору №AN3OCC9FC00175 від 08.06.2011 АТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07.06.2014.

Судом встановлено, що ПАТ «Акцент-Банк» у 20.11.2013 зверталося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, яка склалася станом на 31.10.2013. За рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2014 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» стягнуто 7641,20 грн.- заборгованість за кредитом, 8,62грн.- заборгованість за процентами; 3600 грн.-заборгованість по комісії, 18653 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, 500 грн.- фіксована частина штрафу, 1495грн.- процентна складова штрафу, разом 31898 (а.с.4).

Рішення набрало законної сили, з ним погодилася ОСОБА_1 , відтак обставини укладання договору на тих умовах, які були ним передбачені, слід вважати встановленими та такими, що мають преюдиційне значення для вирішення цього спору. Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Водночас з наданого позивачем розрахунку боргу вбачається, що станом на час ухвалення рішення борг був розрахований як дострокове стягнення.

Наразі Банк ставить питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 24.09.2015 в загальній сумі 118 165,31 грн., в тому числі 1,34 грн. заборгованість за процентами; 2400 грн. заборгованість з комісії; 109660,86 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5603,11 грн.- штраф (процентна складова).

Суд апеляційної інстанції констатує, що після звернення Банка до суду з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, яка стягнута за рішенням іншого суду, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача сум за кредитним договором.

З наданого розрахунку вбачається, що пеня, комісія, штраф нараховані після рішення суду, тобто поза межами зміненого строку виконання зобов`язання, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Тому Верховний Суд робить висновок про відсутність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку з огляду на те, що договором встановлений строк кредитування до 07.06.2014, тому після його закінчення Банк мав право на стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду про правильне застосування норм права, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року №1410цс18 при розгляді справи №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання.

За таких обставин, вказані в оскаржуваному судовому рішенні підстави для відмови в позові в частині стягнення процентів та неустойки є помилковими, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині необхідно змінити та викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Разом із тим, рішення оскаржене лише в частині відмови в задоволенні позову, тому відповідно до ст.367 ЦПК України перевіряється лише в цих межах.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову, з мотивів та підстав, наведених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2018 в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписаний 31.10.2019.

Головуючий:

Судді: