Номер провадження: 22-ц/813/660/19
Номер справи місцевого суду: 2-882/11
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков С.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

апелянта ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_2 ,

представникам ОСОБА_4 - адвоката Жигуліної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування домоволодінням,

встановив:

27 лютого 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про реальний розділ домоволодіння, визнання права власності та визначення порядку користування земельною ділянкою (т.1, а.с.3-6).

В свою чергу, 14 серпня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , який згодом уточнив та просив визначити порядок користування житловим будинком літ. «З» домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 48/11 від 02 листопада 2009 року, виділивши йому в користування 1/2 частину житлового будинку літ. «З», що складається з приміщень 1,2,3,4,8,9 та частину навісу літ. «з1» (т.1, а.с.47-48).

ОСОБА_2 посилався на те, що 06 лютого 1993 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано 04 квітня 2006 року. На підставі договору дарування частки житлового домоволодіння від 11 листопада 2003 року та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 квітня 2000 року йому та відповідачу належить житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу у них з відповідачем склалися неприязні відносини та спільне проживання та користування домоволодінням неможливе, на даний час там проживає тільки він, однак з відповідачкою періодично виникають спори та конфлікти з приводу користування домоволодінням, а оскільки поділити домоволодіння неможливо, у зв`язку з чим він і просить визначити порядок користування домоволодінням.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року первісний позов ОСОБА_4 було залишено без розгляду (т.1, а.с.153). Вказана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржена.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком - задоволено (т.1, а.с.154).

Визначено порядок користування житловим будинком літ. «З» житлового домоволодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_2 у користування 1/2 частину житлового будинку літ. «З», що складається з приміщення № 1 - веранда площею 4,9 кв.м., приміщення № 2 - коридор площею 4,5 кв.м, приміщення № 3 - кухня площею 11,8 кв.м., приміщення № 4 - житлова площею 11,1 кв.м., приміщення № 8 - санвузол площею 4,4 кв.м., приміщення № 9 - котельня площею 3,3 кв.м., загальною площею 40 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м., частину навісу літ. «з1».

Виділено в користування ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку літ. «З» житлового домоволодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , яка складається з приміщення № 5 - житлова площею 24,6 кв.м., приміщення № 6 - житлова площею 8,5 кв.м., приміщення № 7 - вернада площею 7,8 кв.м, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., частину навісу літ. «з1».

Зобов`язано ОСОБА_2 для обладнання двох ізольованих квартир закласти двірні отвори з приміщення 1 в приміщення 7, з приміщення 2 в приміщення 5,6; прорубати двірний отвір в приміщення 6 замість існуючого вікна, а також з приміщення 6 прорубати двірні отвори в приміщення 5 та 7, в кожній з проектованих квартир обладнати автономне опалення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 рокута постановлення нового, провідмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що сторонами у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час шлюбу на підставі договору дарування частки житлового домоволодіння від 11 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5582, та договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Одеській товарній біржі за № 5380 від 20 квітня 2000 року, було придбано житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Однак, судом не було враховано, що у відповідності до вищевказаного договору дарування частки житлового домоволодіння від 11 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5582, 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , була подарована відповідачці за зустрічним позовом ОСОБА_4 громаданкою ОСОБА_9 . Ця 1/2 частка розташована на земельній ділянці 1421 кв.м. і складається в цілому із літ. А - будинок жилий, саманний, жилою площею 23,6 кв.м., літ «З» - будинок жилий цегляний, жилою площею 44,2 кв.м., літ Б.И. - літні кухні, літ. В - срай, літ Г.Ж. - вбиральні, надвірні споруди, які належать дарителю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 01.03.1994 року за номером 2/687, зареєстрованому в Ізмаїльському МБТІ за № 58-165 (т.1, а.с.12).

Проте, враховуючи, що на даний час вказаний договір дарування не оспорений і не визнаний в установленому законом порядку незаконним, фіктивним або удаваним, суд не мав права доходити висновку про те, що вказану частку житлового будинку сторони у справі придбали сумісно, перебуваючи у шлюбних відносинах, тобто визнавати вказану 1/2 частку жилого будинку, за переліком приміщень, які ввійшли у вищевказаний договір дарування, спільною сумісною власністю.

Таким чином, у суду не було правових підстав при ухваленні судового рішення брати за основу висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 48/11 від 02 листопада 2009 року, яким був запропонований варіант визначення порядку користування житловим приміщенням, у тому числі який подарований відповідачці за зустрічним позовом - ОСОБА_4, а саме - будинку під літ. «З».

Тобто, фактично суд передав у користування частину жилого будинку, у тому числі під літ. «З», яка була подарована відповідачці за зустрічним позовом - ОСОБА_4, що є незаконним.

Доводи представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 - адвоката Жигуліної А.С. про те, що в договорі дарування мається помилка стосовно того, що відповідачці за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) дарувалась частина житлового приміщення, під літ. «З», а фактично вказане приміщення не дарувалось, є безпідставним, оскільки як було зазначено вище, вказаний договір дарування не оспорений і не визнаний в установленому законом порядку незаконним, фіктивним або удаваним, в нього не внесені зміни щодо переліку об`єктів, які були подаровані відповідачці за зустрічним позовом - ОСОБА_4.

З цих підстав, передача в користування позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказаного житлового приміщення, під літ. «З», на даний час є незаконним і безпідставним.

На питання апеляційного суду Одеської області позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявив, що на інший варіант розподілення житлового приміщення і виділення його у користування сторін, або зменшення його долі, яка має бути виділена йому в користування, він категорично не погоджується. Вважає рішення суду законним і обгрунтованим.

З огляду на викладене, запропонований варіант користування з обладнанням ізольованих квартир, при якому виділити: першій стороні - приміщення 5,6,7 площею 40,9х100:80,6=50,5 % або 1/2 його частину та частину навісу літ. «з1»; другій стороні - 1/2 частину житлового будинку під літ. «З», яке складається із приміщення 1,2,3,4,8,9 площею 40,0х100:80,6=49,5% та частину навісу літ. «з1», є неприпустимим.

Також є неприпустимим висновок суду першої інстанції про те, що для обладнання двох ізольованих квартир необхідно закласти двірні отвори з приміщення 1 в приміщення 7, з приміщення 2 в приміщення 5,6; прорубати двірний отвір в приміщення 6 замість існуючого вікна, а також з приміщення 6 прорубати двірні отвори в приміщення 5 та 7, та що в кожній з проектованих квартир обладнати автономне опалення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_2 та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) про визначення порядку користування житловим будинком літ. «З» по АДРЕСА_1 відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 48/11 від 02 листопада 2009 року, виділивши йому в користування 1/2 частину житлового будинку літ. «З», що складається з приміщень 1,2,3,4,8,9 та частину навісу літ. «з1».

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року скасувати і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком літ. «З» домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 48/11 від 02 листопада 2009 року, виділивши йому в користування 1/2 частину житлового будинку літ. «З», що складається з приміщень 1,2,3,4,8,9 та частину навісу літ. «з1».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра